У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Машевській О.Ю.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

28.04.2020 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з позовною заявою про стягнення заборгованості.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.05.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

06.05.2020 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просить накласти арешт на майно ОСОБА_2 , а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З заяви вбачається, що предметом спору по даній справі є стягнення заборгованості по розписках ОСОБА_3 на загальну суму 1 802 250,80 грн.

В обґрунтування заяви позивач зазначає, що відповідач зобов`язувалася повернути кошти з відсотками до 18.11.2019 року, однак кошти не повернула, уникає зустрічі та має намір відчужити своє майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 .

Заявник посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, причинами сумніву, на думку позивача, щодо добросовісності відповідача є факт свідомого ухилення від добровільного повернення коштів, значний розмір заборгованості та наявність можливості у відповідача відчужити належне йому майно.

Разом з тим, законом чітко визначено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 постанови від 22.12.2006 року № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Сам факт того, що відповідачем не повернуті кошти у добровільному порядку та наявність у нього гарантованого законом права та можливості відчужити належне йому майно не свідчить про те, що останній буде ухилятись від виконання рішення суду у випадку задоволення позову та є не достатньо мотивованою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

З огляду на наведене, позивачем не викладені об`єктивні обставини або обґрунтоване припущення щодо обставин, які б несли реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого позитивного рішення суду щодо вимог позивача, тому заява не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 149-153, 157, 260, 353-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: