Справа № 128/1925/19
РІШЕННЯ

Іменем України

06 травня 2020 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого - судді Ганкіної І.А.,

при секретарі Жигаровій Д.О.

позивачки ОСОБА_1

представника відповідача

адвоката Казеко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час на утримання доньки ОСОБА_3 до досягнення повноліття та за час навчання, -

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час на утримання доньки ОСОБА_3 до досягнення повноліття та за час навчання, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 листопада 1993 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 у м/в ЗАГС м. Вінниці, про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу був зроблений запис № 2966. 30 вересня 2014 року шлюб між ними було розірвано про що складено відповідний актовий запис № 325 та відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області. Від шлюбу в них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживала і проживає на даний час із позивачкою. В період шлюбу та і після розлучення ОСОБА_2 офіційно ніде не працював. Всі роки відповідач матеріально сім`ю не підтримував пояснюючи це тим, що в нього немає грошей. Зазначає, що відповідач та донька були на її утриманні. Після розлучення ОСОБА_2 відмовився сплачувати аліменти дочці, яка як студентка стаціонарного відділення Вінницького національного технічного університету у відповідності до ст. 199 Сімейного кодексу України мала право на отримання аліментів по досягненню нею 23 років.

Оскільки всі роки у шлюбі і після розірвання шлюбу відповідач ніде офіційно не працював та скривав рівень своїх доходів, відмовлявся сплачувати кошти на утримання дочки, тому позивачу було вкрай важко було примусити його сплачувати аліменти. І лише після змін до законодавства, а саме до Сімейного кодексу України, набуття чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», з`явилась можливість стягнення коштів на утримання дитини. Крім того, було суттєво збільшено строк позовної давності - 10 років (ч.2 ст. 191 СК України). З`явились дієві механізми стягнення аліментів з батьків, які не мають офіційного місця роботи, офіційного доходу та не бажають добровільно перераховувати кошти на утримання дитини. Позивач просить врахувати, що 31 січня 1994 року, згідно рішення Агрономічної сільської ради відповідачу була передана безоплатно у власність земельна ділянка площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилих будинків і господарських будівель.

Рішенням Агрономічної сільської ради від 25 липня 2000 року були внесені зміни в рішення від 31 січня 1994 року, а саме передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку, загальною площею 0,1195 га для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку, господарських будівель та споруд.

21 січня 2001 року відповідачу було видано державний акт на право приватної власності на землю серія ВН № 2834, кадастровий номер земельної ділянки :03:002:0363. Під час спільного проживання сторонами було побудовано житловий будинок, але не введено до експлуатації, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що будівництво житлового будинку ними було розпочато у 1994 році. Технічний паспорт на даний житловий будинок виготовлений 30 січня 2004 року. В період їх шлюбу у травні 2009 року, відповідачем був придбаний автомобіль за дві тисячі доларів США. Право власності на автомобіль відповідач не оформив. Відповідно до довіреності від 14 травня 2009 року, зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 915, відповідач отримав право розпорядження та користування від імені власника автотранспортним засобом марки ВАЗ-2108 строком на п`ять років до 14 травня 2014 року. Відповідач 03 травня 2014 року вдруге оформив довіреність на право розпорядження та користування від імені власника тим самим автомобілем і знов строком на п`ять років до 03 травня 2019 року, зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 441. Так само 08 травня 2019 року відповідач втретє оформлює довіреність на право розпорядження та користування від імені власника тим самим автомобілем і знов строком на п`ять років до 08 травня 2024 року. Вказаним автомобілем відповідач користується і на даний час.

Разом з тим, відповідач не однократно хвалився спільним знайомим, що заробляє по одній тисячі доларів США в місяць, вочевидь забуваючи, що в нього «немає грошей і утримувати сім`ю він не змозі». Те що слова відповідають дійсності, підтверджує купівля у 2009 році відповідачем автомобіля та користування ним по довіреності. Оскільки відповідач всі роки ухилявся від сплати коштів на утримання дочки, відмовлявся сплачувати аліменти, незважаючи на її неодноразові звернення, позивач просить суд стягнути аліменти за минулий час, останні 10 років. Враховуючи вік дочки, якій 25 травня 2017 року виповнилося 23 роки, позивач просить стягнути аліменти з липня 2009 року по травень 2012 року - досягнення 18 років (35 місяців) та з червня 2012 року по травень 2017 року -досягнення 23 років (60 місяців), що разом складає 95 місяців, таким чином сума до стягнення складає 113995,00 грн.

Відповідно до відзиву поданого ОСОБА_2 02.09.2019 року, вбачається, що позовні вимоги ним не визнаються. Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог позивачки, вважає позов безпідставним та надуманим. Погоджується з тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 та з тим, що сторони мають спільну дитину 1994 р.н. Також вказує, що ним грошові кошти в різних сумах позивачці для утримання дочки надавалися, купувався одяг для доньки та різ продукти харчування. Також звертає увагу суду на те, що на день подання позовної заяви донька вже закінчила навчання, тобто і обов`язок утримувати доньку також припинений. Враховуючи вище викладені факти, вважає, що позивачкою не може бути поданим позов про стягнення аліментів на утримання дочки для відновлення її порушених прав. Зазначає, що позивачем не надано жодного належного доказу, який би свідчив про те, що позивачем вживалися будь-які заходи щодо отримання аліментів з нього, також не надано доказів які б вказували на невиконання його обов`язку, відносно утримання власної доньки. Також, вказує, що шляхом написання даної позовної заяви його колишня дружина намагається чинити тиск з метою визнання ним її позовних вимог по справах № 128/722/19 про визнання права власності на земельну ділянку та по справі № 128/3260/17 про визнання права на об`єкт незавершеного будівництва, як перебувають на розгляді Вінницького районного суду Вінницької області. В задоволені позову просить відмовити.

Як вбачається з відповіді на відзив поданим ОСОБА_1 , позивачка зазначає, що позовні вимоги подані нею спрямовані на відновлення порушених прав її дочки, оскільки факти викладені відповідачем, не відповідають дійсності. Вказує, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що ним виконувалися батьківські обов`язки, щодо утримання їх спільної доньки.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Суду показала, що неодноразово під час їх спільного проживання вимагала від відповідача виконання ним обов`язків по утриманню доньки, однак відповідач від цього ухилявся. Дані про те, що він має трудовий стаж, для отримання пенсії, не відповідають дійсності, та є фіктивними. ОСОБА_2 офіційно не працював, укривав доходи, та не надавав коштів на утримання доньки, що стало лише її обов`язком. Позов просила задовільнити.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, в задоволені позову просив відмовити. Представник відповідача просила суд врахувати, що позивачкою не надано жодного доказу того, що вона приймала зусилля до отримання з відповідача аліментів, в чому ним їй було відмовлено. Відповідач добровільно надавав кошти на утримання дитини і позов є поданим з метою примушення до визнання ним інших позовних вимог позивачки, щодо майна.

Врахувавши думку учасників провадження, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, зі сторони належності, допустимості та достатності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 23 листопада 1993 року між ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб в м. Вінниця м/в ЗАГС а актовим записом № 2966, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10).

30.09.2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, за актовим записом № 325, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.11).

В період подружнього життя у сторін народилася донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.12).

ОСОБА_3 закінчила навчання у Вінницькому національному технічному університеті з отриманням диплома магістра в 2018 році, що підтверджується копією диплома про навчання (а.с.15-16).

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників від 09.07.2019 року ОСОБА_2 не є боржником (а.с.17).

31 січня 1994 року згідно рішення Агрономічної сільської ради відповідачу передана безоплатно у власність земельна ділянка площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилих будинків і господарських будівель. Рішенням Агрономічної сільської ради від 25 липня 2000 року були внесені зміни в рішення від 31 січня 1994 року, а саме передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,1195 га для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку, господарських будівель та споруд. 21 січня 2001 року відповідачу було видано державний акт на право приватної власності на землю серія ВН № 2834, кадастровий номер земельної ділянки :03:002:0363 (а.с. 36).

Під час спільного проживання подружжя було побудовано житловий будинок, але не введено до експлуатації, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Будівництво житлового будинку нами було розпочато у 1994 році. Технічний паспорт на даний житловий будинок виготовлений 30 січня 2004 року (а.с.37-44).

В період шлюбу у травні 2009 року, відповідачем ОСОБА_2 був придбаний автомобіль за дві тисячі доларів США. Право власності на автомобіль відповідач не оформив. Відповідно до довіреності від 14 травня 2009 року зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 915 відповідач отримав право розпорядження та користування від імені власника автотранспортним засобом марки ВАЗ-2108 строком на п`ять років до 14 травня 2014 року. Відповідач 03 травня 2014 року вдруге було оформлено довіреність на право розпорядження та користування від імені власника тим самим автомобілем і знов строком на п`ять років до 03 травня 2019 року, зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 441. Так само 08 травня 2019 року відповідач втретє було оформлено довіреність на право розпорядження та користування від імені власника тим самим автомобілем і знов строком на п`ять років до 08 травня 2024 року, зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 580 (а.с. 18- 22, 30).

Відповідно до наданих суду стороною відповідача доказів, ОСОБА_2 , на теперешній час є пенсіонером, що підтверджує копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 (а.с.89).

Відповідно до положень ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, заявляючи позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час, в період 10 років, одержувач аліментів має довести суду наявність реальних змін у матеріальному або сімейному стані, погіршення або поліпшення здоров`я, що впливає на можливість збільшення розміру аліментів, або ж навести інші обставини, що прямо передбачені нормами СК України для збільшення розміру аліментів встановлених за рішенням суду.

Обґрунтовуючи зазначені вимоги позивач посилається на положення ст. 191 СК України.

За змістом ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз положень наведеної норми закону вказує на те, що присудження аліментів за минулий час на підставі вказаної статті СК України здійснюється під час вирішення вимог позивача про стягнення аліментів і відповідне не є тотожнім стягненню аліментів за минулий час, що передбачено ст. 194 СК України.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач на власний розсуд прийняла рішення звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів за минулий час, хоча не була позбавлена в свій час можливості звернення до суду із позовом про стягнення аліментів до досягнення дочкою повноліття та стягнення аліментів на період навчання у відповідності до положень ст. 191 СК України.

Разом з тим, позивачкою не надано будь яких доказів того, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача та не можливості їх одержання у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Судом є встановленим, що позивачці не чинилися перешкоди до звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. До пояснення позивачки, що нею не було заявлено позову про стягнення аліментів в зв`язку з відсутністю доходів у відповідача, суд відноситься критично, так як відсутність постійного самостійного доходу, працевлаштування не є перешкодою до стягнення аліментів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та не можливості їх одержання у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, а отже підстави для задоволення позові відсутні.

За наведених обставин суд не вбачає обґрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів за минулий час та приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 180-182,184,190, 191,194,199,200 СК України, ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 267, 268, 354, 430 п. 15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 113 995,00 грн, яка включає суму 33 015,00 грн. за період з липня 2009 року по травень 2012 року до досягнення повноліття та суму 80 980,00 грн за період з червня 2012 року по травень 2017 року під час навчання дитини у Вінницькому національному технічному університеті - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Суддя І.А. Ганкіна