БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 361/2832/20 провадження № 6/361/160/20
У Х В А Л А

«07» травня 2020 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань - Телепи Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду подання старшого державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Огородника Дмитра Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року старший державний виконавець Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Огородник Д.О. звернувся до суду із поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом № 752/12749/17, виданим 04 жовтня 2019 року Дарницьким районним судом міста Києва, про стягнення із фізичної особи підприємця

ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування витрат на лікування у розмірі

- 1 236 грн. 79 коп. та моральної шкоди у розмірі 87 000 грн. 00 коп. (всього 88 236 грн.

79 коп.).

В обґрунтування подання зазначається, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження № 60368834 з виконання виконавчого листа № 752/12749/17, виданого Дарницьким районним судом міста Києва, про стягнення із ФОП ОСОБА_1 на користь

ОСОБА_2 в рахунок відшкодування витрат на лікування у розмірі - 1 236 грн. 79 коп. та моральної шкоди у розмірі 87 000 грн. 00 коп. (всього 88 236 грн. 79 коп.).

Постановою від 23 жовтня 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа, якою зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно, а також попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Рішення суду на сьогоднішній день боржником не виконано, декларації не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на те, що боржник ухиляється від виконання обов`язку покладеного на нього судовим рішенням та не вживає заходів щодо його виконання за рахунок належного майна та доходів, державний виконавець у порядку статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» змушений звернутися до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

У судове засідання старший державний виконавець Огородник Д.О. не з`явився, додав до подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України клопотання про розгляд даної справи без участі державного виконавця.

Відповідно до частини четвертої статті 441 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження у справі виїзду за межі України без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 04 жовтня 2019 року Дарницьким районним судом міста Києва, видано виконавчий лист у справі № 752/12749/17 (провадження № 2/753/2410/19) про стягнення із ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування витрат на лікування - 1 236 грн. 79 коп. та моральну шкоду 87 000 грн. 00 коп.

Постановою старшого державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Місійко В.М. від 23 жовтня 2019 року відкрито виконавче провадження з виконавчого листа № 752/12749/17, виданого 04 жовтня 2019 року Дарницьким районним судом міста Києва, № 60368834. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, а також попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Постановами головного державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Авєріної М.В. від 04 листопада 2019 року накладено арешт, все нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 97 429 грн. 44 коп. та оголошено в розшук майно боржника, а саме легкового автомобіля марки BMW, модель 3201 рік виробництва 2012, реєстраційний номер НОМЕР_2 , червоний колір, що належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою:

АДРЕСА_1 .

Відповідно до відповіді Державної фіскальної служби України № від

24 жовтня 2019 року про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями у боржника ОСОБА_1 відкритий рахунок у Печерській філії

КБ «ПриватБанк», код валюти рахунку UAN.

Постановою головного державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Авєріної М.В. від 04 листопада 2019 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках № НОМЕР_3 , МФО банку НОМЕР_4 , Печерська філія АТ КБ «ПриватБанк» м. Київ та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.

Постановою головного державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Авєріної М.В. від 10 грудня 2019 року оголошено в розшук майно боржника: легкового автомобіля марки BMW, модель 3201, рік виробництва 2012, реєстраційний номер НОМЕР_2 , червоний колір.

Відповідно до акту державного виконавця від 11 лютого 2020 року (поданого до суду у вигляді непридатному для читання) виходом державного виконавця за адресою проживання боржника: АДРЕСА_1 , з метою виконання виконавчого листа № 752/12749/17, виданого 04 жовтня 2019 року Дарницьким районним судом міста Києва, встановлено, що двері квартири ніхто не відчинив.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що за боржником зареєстровано право власності на автомобіль марки BMW, модель 3201 рік виробництва 2012, реєстраційний номер НОМЕР_2 , червоний колір, дачний будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 98,2 кв.м, земельну ділянку, кадастровий номер: :02:027:0154, для індивідуального дачного садівництва, за адресою: АДРЕСА_2 , а також 1/12 частку квартири АДРЕСА_3 .

За умовами пункту 4 частини 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Отже ухилення від виконання зобов`язань завжди є актом свідомої поведінки особи. Під час розгляду справ зазначеної категорії державний виконавець має довести обставини того, що боржник свідомо ухиляється, має намір та може ухилитись від виконання судового рішення шляхом залишення території України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання. Тобто, предметом доказування є саме факт (факти) умисних винних дій, спрямованих на ухилення боржника від виконання зобов`язань, за умови об`єктивної спроможності божника виконувати зобов`язання, відсутності перешкод для цього.

Пунктом 15 Правил перетинання державного кордону громадянами України постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року також передбачено, що громадянину може бути відмовлено у виїзді з України, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

З аналізу вказаного вище вбачається, що застосування такого заходу, як тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, є правом суду, з урахуванням всіх обставин, які свідчать про ухилення боржника від виконання зобов`язань.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині третій статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі висновки ЄСПЛ ще раніше зробив у справі «Ігнатов проти Болгарії» («Ignatov v. Bulgaria», 02 липня 2009 року), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням статті 2 Протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11 липня 2013 року) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Застосовуючи зазначені стандарти до цієї справи, суд звертає увагу на те, що стаття

6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачає можливість тимчасового обмеження права громадянина України, який має паспорт, на виїзд за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання таких зобов`язань. Тобто Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань та/або судового рішення, а за ухилення від їх виконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Положеннями статті 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: - якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (пункт 2); - якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов`язань (пункт 5); - якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (пункт 8).

З урахуванням наведеного вище та встановлених обставин щодо даної справи, суд дійшов висновку, що подання старшого державного виконавця взагалі не містять висновків щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, тобто умисних винних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань, за умови об`єктивної спроможності виконувати зобов`язання, відсутності перешкод для цього.

Подання старшого державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України мотивоване тим, що у боржника існує заборгованість перед

ОСОБА_2 та відповідне стягнення не виконане, проте, в чому полягає ухилення боржника від виконання цих зобов`язань, державним виконавцем взагалі не зазначено.

Дані, які б давали можливість зробити висновок про те, що боржник дійсно ухиляється від виконання зобов`язань, в матеріалах справи відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що боржнику на праві власності належить рухоме та нерухоме майно. Доказів, які б свідчили, що боржнику ОСОБА_1 відомо про існування судового рішення про стягнення боргу, виконавчого провадження та вчинення щодо неї виконавчих дій матеріали подання не містять.

У ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем один раз здійснено вихід за місце проживання боржника, про вихід державного виконавця та вчинення виконавчих дій, боржник у визначеному законом порядку повідомлений не був. У подальшому будь-яких інших виконавчих дій (окрім відповідних запитів) щодо примусового виконання зобов`язань до дня звернення до суду з відповідним поданням з матеріалів справи не вбачається.

Що стосується акту державного виконавця, в якому зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 , двері ніхто не відчинив, майновий стан боржника перевірити не вдалося, то ці обставини також не підтверджують факту свідомого ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобов`язань за виконавчим листом.

Також, з матеріалів справи не вбачається, що боржник отримував копію постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто знав про виконавче провадження та свідомо ухилявся від виконання зобов`язань, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про отримання боржником документів, пов`язаних з виконавчим провадженням.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на недоведеність факту свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення, у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись статтею 260 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

у х в а л и в:

У задоволенні подання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин