Справа № 219/6582/20
Провадження № 2/219/2468/2020
24 вересня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді Лапченко О.М.,
за участі секретаря Андрусенка С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користуванням житловим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником вказаної квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло, договору дарування квартири. Відповідач ОСОБА_2 є її сином, він зареєстрований в квартирі з 22.12.2017 року, але фактично не проживає в вказаній квартирі з грудня 2017 року у зв`язку з виїздом за кордон та зміною місця проживання, що підтверджується актом про не проживання. Відповідач не знімається з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, що перешкоджає позивачу вільно користуватись та розпоряджатись належним їй майном, створює перешкоди в оформленні субсидії та змушує нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг. У зв`язку із цим позивач змушена звернутися з вказаним позовом до суду для захисту своїх порушених прав.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, судовий розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До суду від неї надійшла заява, згідно якої вона просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
З урахуванням ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечувала.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, видане згідно з розпорядженням від 29 листопада 1993 року за № 3481 Госпрозрахунковим бюро по приватизації житла при виконкомі Артемівської міської Ради народних депутатів, квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (а.с.9).
Згідно заяви від 27 вересня 2016 року, посвідченої нотаріусом м. Оренбург РФ Мельниковою Т.Т., зареєстровано в реєстрі за № 2П-541, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовився від належної йому за законом спадщини після батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10).
Відповідно до договору дарування квартири від 28 грудня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори Букрєй Г.П., зареєстровано в реєстрі за № 1-2535 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 77250814 від 28.12.2016 року, дарувальник ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_1 ј частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 грудня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Бахмутської державної нотаріальної контори Букрєй Г.П., зареєстровано в реєстрі за № 1-2365 та Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 46142941 від 13.12.2016 року, спадкоємцем майна ОСОБА_3 , 1950 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 2/4 частин квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , Ѕ частина якої належала спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Госпрозрахунковим бюро по приватизації житла при виконкомі Артемівської міської Ради народних депутатів 29.11.1993 року, а ј частина якої належала на підставі вказаного свідоцтва спадкодавцю ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с.21).
Відповідно до довідки, яка видана 01.07.2020 року паспортистом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку « Горького,41», за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (власник), та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (син) (а.с.8).
На запит суду щодо реєстрації відповідача заступником міського голови Стрющенко О.В., повідомлено, що за даними реєстру Бахмутської міської об`єднаної громади місце проживання фізичної особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано з 22.12.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).
Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 26.07.2020 року, складеного комісією в складі голови Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку « Горького,41» ОСОБА_9, членів правління ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в присутності сусідів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , зі слів сусідів в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 не проживає з грудня 2017 року по теперішній час (а.с.14).
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено в ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає.
Відповідно до листа головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м.Бахмут» від 07.09.2020 року № 5800, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 09.07.2019 року по 09.07.2020 року за медичною допомогою не звертався, у списках санпропускників та травмпункту не значиться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків КНП «БЛІЛ м.Бахмут» (як по поліклініці, так і по стаціонару) не числиться, на психоневрологічному обліку не перебуває (а.с.39,40).
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалась як на підстави своїх вимог.
Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі з грудня 2017 року, нею не користується, витрати, пов`язані з оплатою квартири та комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81, 82, 89, 258, 259, 263-265, 273, 280 ЦПК України, ст. ст. 319, 321, 334, 346, 383, 386 ЦК України суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Також позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М.Лапченко