Справа № 188/487/20
Провадження № 4-с/188/2/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Місюра К.В.

при секретарі: Хандрига Л.І.

за участю представників сторін:

від заявника: не з`явився

від ДВС: не з`явився

від зацікавленої особи: не з`явилась

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, відповідно до якої просить:

- визнати неправомірними рішення, дії старшого державного виконавця Петропавлівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сєрової Катерини Миколаївни в частині стягнення 20% з доходу, отриманого, як плату за оренду користування земельними ділянками, у зведеному виконавчому провадженні ЗВП № 53925776 про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ;

- визнати неправомірними дії та бездіяльність державного виконавця Петропавлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Сєрової Катерини Миколаївни в частині примусового виконання у зведеному виконавчому провадженні ЗВП № 53925776 про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ;

- зобов`язати старшого державного виконавця Петропавлівського районного відділу ДВС Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сєрову К.М. здійснювати заходи примусового виконання за зведеним виконавчим провадженням ЗВП № 53925776 у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом за Законом України «Про виконавче провадження»;

- постановити окрему ухвалу в зв`язку з порушенням законодавства та виявлені чисельні недоліки в діяльності державного виконавця Петропавлівського районного відділу ДВС Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сєрової К.М. та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.

В обґрунтування скарги зазначає, що з серпня 2015 року в Петропавлівському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває зведене виконавче провадження ЗВП № 53925776, де боржником є ОСОБА_2 . 14.04.2020 року скаржником було отримано відповідь із результатами розгляду його звернення щодо можливості утримання із доходу боржника ОСОБА_2 , який вона отримує від здачі в оренду земельних ділянок, 50% або 100%. Скаржник не погодився з неможливістю утримання із орендної плати за користування земельними ділянками більш ніж 20%, оскільки вважає це рішення таким, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», що і зумовило його звернення до суду з відповідною скаргою.

Заявник в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, його неявка не перешкоджає розгляду скарги, відповідно до вимог ст. 450 ЦПК України.

Представник відділу державної виконавчої служби в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд скарги у його відсутність, надавши до суду відзив на скаргу, згідно якого заперечував проти задоволення скарги, вважаючи її необґрунтованою, безпідставною, не доведеною, та таку, що ґрунтується на власній думці та припущеннях скаржника, без посилань на нормативно-правові акти, у зв`язку із чим скарга не підлягає задоволенню.

Зацікавлена сторона - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлена належним чином.

Враховуючи строки розгляду скарги, передбачені ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні Петропавлівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває зведене виконавче провадження ЗВП № 53925776 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів.

14.04.2020 року заявнику стало відомо про неможливість утримання із доходу боржника ОСОБА_2 , який вона отримує від здачі в оренду земельних ділянок, більше ніж 20%, так як орендна плата (на думку ДВС) фактично є іншим доходом боржника. Скаржник не погодився з неможливістю утримання із орендної плати за користування земельними ділянками більш ніж 20%, оскільки (на його думку) це суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження», вважає, що відсоток стягнення повинен становити 50% або 100% доходу боржника.

Звертаючись до суду з даною скаргою і обґрунтовуючи її, заявник фактично не погоджується з діями старшого державного виконавця Петропавлівському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), пов`язаними з неможливістю утримання більше ніж 20% доходу з орендної плати за користування земельними ділянками, вважаючи їх такими, що ніяк не пов`язані зі своєчасним, повним і неупередженим виконанням судових рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як встановлено в судовому засіданні, заявник не погоджується з діями старшого державного виконавця щодо обмежень стягнень з орендної плати, яку отримує боржник, вважаючи їх такими, що суперечать чинному законодавству.

Так, відповідно до ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами зведеного виконавчого провадження № 53925776, старшим державним виконавцем дотримано вимоги ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» при визначенні відсотку стягнення коштів на користь ОСОБА_1 у розмірі 20%, оскільки орендна плата, яку отримує ОСОБА_2 за оренду земельних ділянок, фактично є іншим доходом боржника в розумінні ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»

Також при дослідженні обставин справи та доказів в судовому засіданні судом не встановлено жодних порушень державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» в частині зобов`язання державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, оскільки обґрунтуванням скарги було порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов`язку державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, суд, після з`ясування всіх обставин справи, не вбачає доказів обґрунтованості скарги, вважаючи її необгрунтованою та такою, що не містить конкретних фактів, підтверджуючих протиправність дій державного виконавця та порушення ним норм чинного законодавства.

Незгода скаржника з діями державного виконавця по визначенню відсотку утримання від доходу боржника базується лише на його власній думці та на неприйнятті даних фактів, оскільки, як було зазначено вище, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що всі дії державного виконавця, в тому числі і оскаржувані, були направлені на виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Також слід зазначити, що з часу перебування на виконанні зазначеного вище виконавчого провадження в Петропавлівському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) правомірність дій державного виконавця неодноразово перевірялась судами різних інстанцій, приводом для чого слугували численні скарги ОСОБА_1 .

За результатами судових розглядів було встановлено, що всі дії державного виконавця, в тому числі і оскаржувані, були направлені виключно на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, факту порушення прав заявника встановлено не було.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушень, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оскільки обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника, а такого в судовому засіданні встановлено не було, суд не вбачає підстав для задоволення скарги.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дії державного виконавця в межах вчинення дій по визначенню відсотків утримання із орендної плати за користування земельними ділянками не більше ніж 20% є такими, що не суперечать вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене судом відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги - відмовити.

Судові витрати покласти на заявника.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя К. В. Місюра