ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 вересня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/9061/19

Головуючий у першій інстанції Кутовий Ю. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/863/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Губар В.С., Євстафіїв О.К.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, стягнення аліментів у твердій грошовій сумі,

дата складання повного тексту: 23 квітня 2020 року, м.Корюківка,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся з позовом про зміну розміру аліментів та просив стягувати з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1500 грн щомісячно.

Позовна заява мотивована тим, що заочним рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 02 вересня 2009 року з нього на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання їх спільної дитини, в розмірі 1/3 частини всіх доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 червня 2009 року і до досягнення повноліття.

Виконавчий лист з виконання даного рішення перебуває на виконанні у Новозаводському ВДВС м.Чернігів ГТУЮ в Чернігівській області, однак позивач вважає, що сплата аліментів розміром 1/3 частини заробітку щомісячно для нього є неможливою та надмірною, оскільки на момент прийняття рішення судом він мав стабільний дохід, був працездатним та працював, проте з 13 червня 2016 року він не може знайти постійне місце роботи, підробляє де прийдеться, має скрутне матеріальне становище, в зв`язку із чим виникла заборгованість по аліментах, яку не може погасити самостійно та вимушений позичати кошти.

Крім того, він має на утриманні матір пенсіонерку, за якою здійснює догляд, щомісяця вимушений сплачувати комунальні послуги, купувати матері ліки. В 2009 році при винесенні заочного рішення про стягнення з нього аліментів вказані обставини були відсутні та не враховувались судом при визначенні розміру аліментів.

Заборгованість зі сплати аліментів він погашав, станом на дату подання позову заборгованість по сплаті аліментів відсутня, до того ж дохід його колишньої дружини за цей час значно збільшився, а в нього, навпаки, значно погіршився.

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2020 року задоволено позов ОСОБА_2 , вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 1500 грн, починаючи з дня набрання рішенням чинності і до повноліття дитини.

Суд виходив з того, що позовні вимоги обґрунтовані, позивачем доведені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не надано жодних доказів стосовно зміни матеріального стану та погіршення його стану здоров`я. Вважає, що суд не мотивував рішення, не зазначив які підстави для зменшення розміру аліментів, яким чином у позивача погіршилось матеріальне становище, сімейний стан або ж стан здоров`я. Також суд не відобразив у судовому рішенні обставини, вказані у відзиві на позовну заяву. Доказів того, що мати позивача у зв`язку з пенсійним віком та хворобою потребує постійного стороннього догляду та перебуває на утриманні позивача судом не встановлено.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, звертає увагу суду, що позов подано адвокатом, проте ордер свідчить, що адвокат захищає права ОСОБА_4 , тобто матір позивача.

ОСОБА_1 зазначає також, що суд не перевірив майновий стан позивача, хоча таке клопотання нею висловлювалось у відзиві та судовому засіданні, поза увагою суду залишилось наявність у позивача двох об`єктів нерухомості, не взято до уваги і те, що позивач постійно виїздить за межі України, а потім із-за кордону приганяє лекові автомобілі та перепродує їх на території України.

Відповідачка вказує, що тимчасове безробіття заявника не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

У наданий судом строк представник позивача адвокат Веремій Т.М. подала відзив, в якому просить залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Доводи відзиву зводяться до того, що договір про надання правової допомоги від 11 жовтня 2019 року укладено з ОСОБА_2 , ордер на надання правової допомоги видано на підставі вказаного договору для представлення інтересів позивача в Корюківському районному суді, а в ордері міститься описка та надано відповідний ордер. Вказує, що доказів того, що мати позивача не потребує матеріальної допомоги від сина, апелянт суду не надала, мати позивача пенсіонерка, отримує мінімальну пенсію, хворіє та постійно потребує купівлі ліків. Апелянт також не надала документів про наявність у позивача власності у позивача нерухомого майна, адже майно належить його матері, проте є аліментні борги, які виникли в зв`язку зі сплатою аліментних зобов`язань, що видно із боргових розписок та узгоджується з розрахунком про аліменти. Також апелянт не підтвердила нічим заробітки позивача за кордоном та про користування ним будь-яким транспортним засобом, ввезення його з-за кордону тощо, навпаки в матеріалах справи наявна довідка про відсутність зареєстрованого за позивачем транспортного засобу. Крім того, прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2020 року 2218 грн, з 01 липня 2318 грн, з 01 грудня 2395 грн. Тобто, після зменшення розміру аліментів до 1500 грн з одного з батьків, загальний розмір аліментів з обох батьків на утримання дитини становить 3000 грн на місяць, що значно перевищу встановлений законодавством мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку. Крім того, аліменти на утримання однієї дитини, на думку представника позивача, в розмірі 1/3 частини з усіх доходів позивача не відповідає нормам ст.183 СК України. Первинне рішення про стягнення аліментів було винесено заочно, без врахування всіх обставин та без участі позивача, що унеможливило для нього надання доказів та заперечень проти саме такого розміру аліментів. Також зауважує, що дитина нормально розвивається та за своїм станом не потребує особливого догляду та підвищеного розміру аліментів.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено, що заочним рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 02 вересня 2009 року було задоволено позов ОСОБА_1 , стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх доходів боржника щомісячно, але не менше за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 червня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.15-16).

З копії трудової книжки ОСОБА_2 вбачається, що на момент винесення заочного рішення про стягнення аліментів останній працював в ТОВ «Баядера Логістик» (а.с.17-25).

Також в матеріалах справи наявні копії квитанцій про оплату комунальних послуг з яких вбачається, що за комунальні послуги по АДРЕСА_1 сплачувала ОСОБА_4 (а.с.27-41).

З копії довідки ГУ Пенсійного фонду України в Чернігівській обл. вбачається, що ОСОБА_4 отримує пенсію за віком (а.с.42, 103). Також наявна копія трудової книжки ОСОБА_4 , з якої вбачається, що в жовтні 2000 року останній закінчено виплату допомоги по безробіттю та інших записів не міститься (а.с.43-46). З результатів обстеження в Чернігівській обласній дитячій лікарні від 14 червня 2018 року вбачається, що у ОСОБА_5 наявний остеохондроз м/п дисків, циркулярні протрузії м/п дисків, дефартроз дугоотросчатих суставів (а.с.104). Також наявні три фіксальні чеки за 13 листопада 2019 року, жовтень 2019 року, лютий 2020 року про придбання ліків на загальну суму 924 грн 60 коп. (а.с.105).

З копії розписки від 20 грудня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 одержав у борг від ОСОБА_6 кошти в сумі 25000 грн для оплати заборгованості по аліментам на утримання сина ОСОБА_3 та зобов`язувався повернути до 31 грудня 2019 року. Розписка написана у присутності матері позивача ОСОБА_4 (а.с.47, 106). Згідно копії іншої розписки від 28 жовтня 2019 року ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_6 кошти в сумі 30000 грн для сплати заборгованості по аліментам на утримання сина ОСОБА_3 (а.с.63).

З копії розрахунку про стан заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що ОСОБА_2 неналежно виконував заочне рішення починаючи з часу ухвалення вказаного рішення та на момент його звільнення в червні 2016 року мав заборгованість зі сплати аліментів в сумі 62997 грн, сплачував аліменти нерегулярно по 100-300 грн та лише після звільнення в 2017 році почав погашати заборгованість, яку остаточно погасив в жовтні 2019 року (а.с.4-50). При цьому вбачається, що саме в вересні 2017 року постановою старшого державного виконавця Новозаводського ВДВС м.Чернігів було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 (а.с.48), про що внесено відомості в Державний реєстр обтяжень рухомого майна (а.с.51-52).

За повідомлення Регіонального сервісного центру в Чернігівській обл. ТСЦ МВС №7441 від 23 жовтня 2019 року за ОСОБА_2 транспортні засоби не зареєстровані (а.с.55).

Згідно інформації ГУПФУ в Чернігівській обл. від 09 листопада 2019 року ОСОБА_2 на обліку не перебуває та пенсії не отримує (а.с.57).

Згідно довідки державної податкової служби від 06 листопада 2019 року відомості про доходи ОСОБА_2 відсутні (а.с.59).

З довідки КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» про доходи від 15 листопада 2019 року ОСОБА_1 працює медичною сестрою та отримує дохід у вигляді заробітної плати в середньому 5680 грн на місяць (а.с.62).

З довідки Виконавчого комітету Корюківської міської ради від 03 лютого 2020 року №74 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_2 разом з сином ОСОБА_3 , батьками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , братом ОСОБА_9 (а.с.93). Мати ОСОБА_1 знаходиться на диспансерному обліку у сімейного лікаря з діагнозом: ІХС. Дифузний кардіосклероз, синусова тахікардія. СН І ст. Гіпертонічна хвороба 2 ст. (а.с.95).

З довідки Виконавчого комітету Корюківської міської ради від 03 лютого 2020 року №75 вбачається, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває її неповнолітній син ОСОБА_3 (а.с.94). З довідки Наумівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Корюківської міської ради від 05 лютого 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 , батько ОСОБА_3 , учня 5 класу, не займається вихованням свого сина і не відвідує школу (а.с.96).

Інших доказів на підтвердження обставин справи сторонами не надано.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому частинами 1-4 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 даної статті визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, §45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Згідно ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України визначені способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Зокрема ч.1 визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3).

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Тобто, статтею 192 СК України визначено, що зміна розміру аліментів можлива у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника бо одержувала аліментів.

Перевіряючи надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог, апеляційний суд звертає увагу на наступні обставини.

Вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 виникла з часу ухвалення заочного рішення, а не після його звільнення з роботи. На момент звільнення в червні 2016 року ОСОБА_2 мав заборгованість зі сплати аліментів в сумі 62997 грн, за час роботи сплачував аліменти нерегулярно по 100-300 грн та лише після звільнення в 2017 році почав погашати заборгованість, яку остаточно погасив в жовтні 2019 року. При цьому вбачається, що саме в вересні 2017 року постановою старшого державного виконавця Новозаводського ВДВС м.Чернігів було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 .

Таким чином, прийти до висновку, що заборгованість по сплаті аліментів та відсутність можливості їх сплати виникла саме у зв`язку зі звільненням, апеляційний суд не може. Навпаки, після звільнення позивач зміг оплачувати, хоча й не регулярно, аліменти на утримання сина.

Проте вбачається, що на момент ухвалення заочного рішення про стягнення з позивача аліментів, ОСОБА_2 працював в ТОВ «Баядера Логістик» та звільнився 13 червня 2016 року (а.с.17-25), на даний час пенсію не отримує (а.с.57) та за даними ДПІ відомості про його доходи відсутні (а.с.59).

Тобто, матеріалами справи підтверджено, що у ОСОБА_2 погіршився матеріальний стан.

Апеляційний суд звертає увагу сторони позивача, що позов про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може бути подано лише за заявою одержувача аліментів (ч.3 ст.181, ч.1 ст.184 СК України), в той час як ОСОБА_2 є платником аліментів, а не одержувачем.

Подаючи позов про зміну розміру аліментів ОСОБА_2 також зазначено ту обставину, що він має доглядати за непрацездатною матір`ю, несе витрати по оплаті комунальних послуг та погашати заборгованість по сплаті аліментів.

Відхиляються доводи позовної заяви ОСОБА_2 , що він має доглядати за матір`ю непрацездатного віку, оскільки доказів, що вона потребує стороннього догляду матеріали справи не містять. Більш того, мати позивача ОСОБА_4 отримує пенсію за віком, не працює з 1993 року та з жовтня 2000 року їй закінчено виплату допомоги по безробіттю, інших записів в трудовій книжці останньої не міститься. Щодо КТ обстеження, яке наявне в матеріалах справи, то з даного дослідження неможливо прийти до висновку про її непрацездатність, в даному висновку відсутні дані про призначення будь-яких медичних препаратів для лікування, тому відхиляються також і копії фіскальних чеків, які не доводять, що ОСОБА_2 несе витрати по утриманню матері.

Не можуть бути підтвердженням погіршення майнового стану позивача наявні в матеріалах справи копії квитанцій про оплату комунальних послуг, оскільки за дані послуги сплачувала ОСОБА_4 .

Також не є підтвердженням поліпшення майнового стану відповідачки її робота в КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня».

Водночас, зважаючи на те, що ОСОБА_2 звільнився, матеріали справи не містять доказів його працевлаштування, слід зменшити визначений заочним рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 02 вересня 2009 року розмір аліментів з 1/3 частини до 1/4 доходів платника аліментів щомісячно, але не менше за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що позивачем не надано жодних доказів стосовно зміни матеріального стану та погіршення його стану здоров`я, не знайшли своє підтвердження при перегляді рішення суду першої інстанції, виходячи з вищезазначених обставин.

Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що суд не мотивував рішення, не зазначив які підстави для зменшення розміру аліментів, яким чином у позивача погіршилось матеріальне становище, сімейний стан або ж стан здоров`я. При цьому суд першої інстанції не перевірив в повній мірі майновий стан позивача та прийшов до передчасного висновку про задоволення позову.

В той же час апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які полягають в тому, що позов подано адвокатом, проте ордер свідчить, що адвокат захищає права ОСОБА_4 , тобто матері позивача (а.с.64), оскільки в подальшому адвокатом Веремій Т.М. подано ордер на надання правової допомоги ОСОБА_2 (а.с.100), тому вбачається, що адвокатом було допущено описку.

Доводи представника ОСОБА_2 адвоката Веремій Т.М., викладені у відзиві, що договір про надання правової допомоги від 11 жовтня 2019 року укладено з ОСОБА_2 , ордер на надання правової допомоги видано на підставі вказаного договору для представлення інтересів позивача в Корюківському районному суді, а в ордері міститься описка, є слушними та приймаються апеляційним судом до уваги, проте вони не є підставою для відхилення в повній мірі доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Доводи відзиву, що відповідачкою не надано доказів того, що мати позивача не потребує матеріальної допомоги від сина, мати позивача пенсіонерка, отримує мінімальну пенсію, хворіє та постійно потребує купівлі ліків, не заслуговують на увагу. Саме позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що мати позивача перебуває на утриманні сина та що позивач несе будь-які витрати, водночас матеріали справи навпаки свідчать про те, що ОСОБА_4 самостійно оплачує комунальні послуги.

Доводи відзиву, що апелянт не надала документів про наявність у позивача власності у позивача нерухомого майна, адже майно належить його матері, не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів, дані обставини також не перевірялись судом першої інстанції.

Доводи представника ОСОБА_2 , що відповідачкою не підтверджено нічим заробітки позивача за кордоном та про користування ним будь-яким транспортним засобом, ввезення його з-за кордону тощо, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки апеляційний суд не з даних підстав скасовує рішення суду першої інстанції.

Крім того, посилання представника позивача на те, що заочне рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 02 вересня 2009 року не відповідає нормам ст.183 СК України, свідчать про невірне розуміння адвокатом норм права, адже в даному випадку переглядається рішення про зменшення розміру аліментів, а не заочне рішення від 02 вересня 2009 року. При цьому, ОСОБА_2 не скористався своїм правом на оскарження рішення про стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частини всіх доходів боржника щомісячно.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Апеляційний суд констатує, що судом першої інстанції не було перевірено кожен аргумент позивача та не надано правової оцінки наданим ним доказам.

За таких обставин, колегія судів частково погоджується із доводами відповідачки.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнивши позов ОСОБА_2 частково та зменшити розмір аліментів, визначений за рішенням суду, з 1/3 частки до 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів.

Крім того, ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки ОСОБА_1 понесені витрати, які полягають у сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, слід також стягнути з ОСОБА_2 на її користь 806 грн 82 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.3, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, стягнення аліментів у твердій грошовій сумі задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, визначених заочним рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 02 вересня 2009 року (справа №2-364/2009 р.), які стягуються з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ), на користь ОСОБА_1 (1985 року народження, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ), на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/3 до 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною віку повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у відшкодування витрат на оплату судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції в сумі 806 (вісімсот шість) грн 82 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: