справа № 489/3614/18 провадження №2/489/124/20
РІШЕННЯ

Іменем України

14 травня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості частки у спільному майні та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації витрат на утримання спільного майна

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила стягнути з відповідача компенсацію Ѕ частки автомобіля марки Chevrolet Aveo, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та визнати за відповідачем право власності на вказаний автомобіль.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.02.2017 визнано за нею та відповідачем право власності по Ѕ частки на автомобіль марки Chevrolet Aveo, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Після припинення шлюбу та поділу майна, автомобіль який оформлено на неї, знаходився у повному розпорядженні відповідача. Доступу до автомобіля вона не має, ключі та документи на нього теж знаходяться у відповідача. Таким чином, відповідач одноосібно користується спільним автомобілем. Так як ринкова вартість автомобіля даного зразку, моделі та року випуску станом на травень 2018 року складає приблизно 5000,00 дол.США, що еквівалентно 130450,00 грн., відповідно Ѕ частка від вказаної суми становить 65225,00 грн., яка підлягає стягненню в якості грошової компенсації на її користь з визнанням за відповідачем права власності на автомобіль.

В свою чергу, 20.02.2019 ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суми витрат, понесених ним на утримання автомобіля в розмірі 11406,92 грн., що відповідає Ѕ часткі.

Як на підставу вимог за зустрічним позовом відповідач вказує, що відповідно до рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.02.2017 автомобіль марки Chevrolet Aveo, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить на праві спільної часткової власності сторонам. Фактично, з 27.02.2017 зберігання та утримання автомобіля покладено на нього, так як відповідач за зустрічним позовом не вчиняла жодних спроб направлених на збереження та утримання спільного майна. Так, з 2027 року по 2019 рік ним були вчинені дії спрямовані на утримання автомобіля в належному стані, проведення необхідних ремонтних робіт. Відповідно до наявних квитанцій, чеків та інших матеріальних доказів ним витрачено на утримання автомобіля 22813,84 грн. Тобто частка втрат позивача та відповідача по утриманню майна становить відповідно 11406,92 грн. кожному.

Також вказує, що згідно звіту № 12670 про експертну оцінку колісного транспортного засобу від 05.02.2019 ринкова вартість спірного майна з технічної точки зору на момент оцінки складає 84193,20 грн. Отже розмір часток кожного зі сторін в грошовому еквіваленті становить по 42096,60 грн.

Тому, враховуючи неподільність автомобіля, сума можливої грошової компенсації іншій стороні за Ѕ частку автомобіля за вирахуванням частки понесених витрат на його утримання складає 30689,68 грн. (42096,60 - 11406,92 грн.).

16.10.2019 відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву в якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 через невнесення нею на депозитний рахунок грошової компенсації Ѕ частки автомобіля.

11.12.2019 позивач ОСОБА_1 надала заперечення на заяву відповідача від 16.10.2019 в якій вказала, що так як вона просить виділити собі компенсацію та припинити своє право власності на автомобіль, то попереднє внесення грошей на депозит не вимагається. Також вказала, що не визнає зустрічний позов відповідача, оскільки в неї немає доступу до автомобіля. Відповідач одноосібно володіє та користується автомобілем, який є їхнім спільним майном, також одноосібно володіє технічним паспортом на автомобіль. Перешкоджає їй в користуванні автомобілем, про що вона повідомляла правоохоронні органи ще в 2016 році, що підтверджується витягом з кримінального провадження. Тому, згідно частини третьої статті 358 ЦК України вона вправі вимагати грошової компенсації з відповідача ОСОБА_2 за володіння та користування спільним майном.

Зазначає, що додані до зустрічної позовної заяви квитанції та товарні чеки не відповідають Закону України «Про захист прав споживачів» та пункту 2 розділу ІІ Положення про форму та зміст розрахункових документів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 № 13. Також законодавству України не відповідає наданий відповідачем звіт про експертну оцінку колісного транспортного засобу, так як суб`єкт оціночної діяльності при визначенні ринкової вартості спірного автомобіля виходив з даних німецького каталогу уживаних автомобілів.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.06.2018 (суддя Рум`янцева Н.О.) відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

09.11.2018 у справі ухвалено заочне рішення, яке скасовано ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07.02.2019.

Ухвалою суду від 22.02.2019 зустрічний позов ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_1

15.05.2019 суддею Рум`янцевою Н.О. заявлено самовідвід у цивільній справі, у зв`язку із чим у встановленому процесуальним законом порядку справу перерозподілено на суддю Коваленка І.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2019.

Ухвалою судді Коваленко І.В. від 13.06.2019 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 14.05.2020 11:40 годину, сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що з огляду на тривалість розгляду справи судом та наявні в ній докази, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши наявні у справі докази і встановивши фактичні обставини, суд дійшов наступного.

Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За правилами статей 2, 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що в період шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки Chevrolet Aveo, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований на позивача ОСОБА_1 .

Після розірвання шлюбу сторони зверталися до суду про поділ спільного майна подружжя, в т.ч. автомобіля.

Спір про поділ спільного майна вирішено рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва 27.02.2017 по справі № 489/5238/16-ц, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 06.04.2017.

Згідно рішення суду, в порядку поділу спільного майна подружжя, за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано право власності на спірний автомобіль марки Chevrolet Aveo, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в рівних частинах по Ѕ кожному.

Отже, факт належності сторонам спірного автомобіля на праві спільної часткової власності відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Матеріали справи також не містять доказів того, що транспортний засіб на момент вирішення цього спору є виключною власністю одного з подружжя.

Із змісту позовної заяви вбачається, що відповідач ОСОБА_2 утримує спірний автомобіль в себе та використовує його у власних цілях, перешкоджаючи в доступі до нього позивачу ОСОБА_1 , як співвласнику. На ці обставини в судовому засіданні звертала увагу суду і її представник ОСОБА_3 .

Факт знаходження спірного автомобіля у відповідача не оспорює і сам відповідач, що вбачається із змісту зустрічної позовної заяви.

Крім того, обставини одноосібного користування спірним автомобілем відповідачем ОСОБА_2 та його постійного знаходження в нього, за адресою його проживання по АДРЕСА_1 , і неможливості ним користування позивачем, підтвердили свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були допитані в судовому засіданні 02.04.2020 за участю представника позивача.

Посилаючись на неможливість через неправомірні дії відповідача користуватися спільним автомобілем позивач попросить стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості її частки в спільному майні, що є наслідком припинення її права власності на таку частку, та визнати за відповідачем право власності на автомобіль.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного правового регулювання.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити право власності на свою частку в спільному майні з отримання грошової компенсації на свою користь, регулюються також положенням частини другої статті 364 ЦК України, яка передбачає, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Такий висновок зроблено Верховним Судом в постанові 29.04.2020 по справі № 210/4854/15-ц, провадження 61-30421св18.

Враховуючи наведені норми права, факт згоди позивача ОСОБА_1 на отримання грошової компенсації, а також те, що вона позбавлена можливості користуватися транспортним засобом, оскільки останній знаходиться в користуванні відповідача, та те, що реальний поділ автомобіля неможливий, суд приходить до висновку про правовірність вимог позивача на отримання грошової компенсації вартості її частки у праві спільної власності та визнання за відповідачем права власності на автомобіль, що є наслідком припинення права спільної часткової власності сторін на спірне майно.

Щодо розміру грошової компенсації то суд не в повній мірі погоджується із розміром визначеним позивачем, який ґрунтується на відомостях про продаж в Україні транспортних засобів аналогічних спірному автомобілю, які отримані з інтернат сайтів, так як такі докази не є належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні положень статей 77- 79 ЦПК України.

За такого, при визначенні розміру грошової компенсації суд виходить з ринкової вартості спірного автомобіля, яка підтверджена Звітом № НОМЕР_2 про експертну оцінку колісного транспортного засобу від 05.02.2019, наданим відповідачем, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля Chevrolet Aveo, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 84193,20 грн.

Таким чином, з урахуванням часток сторін в праві власності на спірний автомобіль, розмір грошової компенсації складатиме 42096,60 грн. (84193,20 / 2)

Доводи представника позивача про те, що наданий відповідачем звіт експертної оцінки колісного транспортного засобу не може бути прийнятий до уваги, суд відхиляє так як позивач правом на надання суду висновку експерта в порядку статті 106 ЦПК України не скористалася та клопотання про призначення відповідної експертизи в ході судового розгляду справи не заявляла.

Відповідно до вимог частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, наданий відповідачем звіт від 05.02.2019 є єдиним належним і допустимим доказом на підтвердження ринкової вартості спірного автомобіля.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 через невнесення на депозитний рахунок грошової компенсації Ѕ частки вартості автомобіля є безпідставними. В даному випадку, внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми не вимагається, оскільки позивач не просить присудити грошову компенсацію за автомобіль другому із подружжя - ОСОБА_2 , а просить залишити транспортний засіб відповідачу, та погоджується на грошову компенсацію вартості своєї частки.

В частині вимог зустрічного позову ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 на його користь 1/2 вартості витрат понесених на збереження та утримання автомобіля в належному технічному стані, підстави для задоволення цих вимог відсутні, так як після поділу спільного майна автомобіль, ключі та документи постійно знаходилися в відповідача, до яких позивач не мала доступу та позбавлена можливості користуватися автомобілем, а тому відсутні підстави для покладення на ОСОБА_1 тягаря по утриманню цього майна, відповідно до статті 322 ЦК України.

Враховуючи наведене та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення на її користь з відповідача грошової компенсації вартості частки в спільному майні в розмірі 42096,60 грн., з визнанням за відповідачем права власності на таку частку, що є наслідком припинення права спільної часткової власності сторін на автомобіль. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Так позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, а в задоволенні зустрічного позову відмовлено, відповідно на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 454,87 грн. (704,80 х 64,54%).

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частину вартості автомобіля марки Chevrolet Aveo, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що складає 42096,60 грн. (сорок дві тисячі дев`яносто шість гривень 60 коп.).

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину вартості автомобіля марки Chevrolet Aveo, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка належала ОСОБА_1 на підставі рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.02.2017 по цивільній справі № 489/5238/16-ц.

Припинити право спільної часткової власності сторін на автомобіль марки Chevrolet Aveo, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454,87 грн.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації витрат на утримання спільного майна - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ленінський районний суд м. Миколаєва або безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_6 , ІПН НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 14.05.2020.

Суддя І.В.Коваленко