Провадження 2/127/400/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря Максимчука Я.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виділ частки нерухомого майна, що є у спільній частковій власності,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_2 про виділ частки нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

Позов мотивовано тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру в багатоквартирному будинку від 27.04.2006 № 580, ОСОБА_4 належить на праві спільної часткової власності Ѕ часка трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . Іншим співвласником квартири є ОСОБА_2 . Між співвласниками не має порозуміння щодо порядку володіння та користування спільною власністю.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про виділ їй в натурі Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 06.08.2018 судом прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у порядку загального позовного провадження. Також, даною ухвалою витребувано з КП «ВМ БТІ» інвентаризаційну справу на квартиру АДРЕСА_1 , та запропоновано відповідачу надати суду відзив та докази у строк, встановлений судом.

05.09.2018 на виконання вимог ухвали суду від 06.08.2018 судом отримано від КП «ВМ БТІ» матеріали інвентаризаційної справи № 56431 на об`єкт нерухомого майна.

Ухвалою суду від 01.10.2018 у справі було призначено будівельно-технічну експертизу, на час проведення якої провадження по справі було зупинено.

26.04.2019 судом отримано від Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України висновок будівельно-технічної експертизи № 74 від 18.04.2019.

Ухвалою суду від 02.05.2019 провадження у справі було поновлено.

В ході підготовчого провадження позивач та її представник уточнили позовні вимоги, визначивши один з варіантів виділу частки нерухомого майна, запропонований експертом Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України у висновку будівельно-технічної експертизи № 74 від 18.04.2019.

Так, позивач просила суд виділити їй в натурі Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту поділу № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 74 від 18.04.2019.

Ухвалою суду від 08.07.2019 уточнені позовні вимоги було прийнято до розгляду (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання).

12.08.2019 судом отримано від представника відповідача відзив на позов. Однак, даний відзив у порушення вимог ч. 7 ст. 178 і ч. 1 ст. 191 ЦПК України наданий представником відповідача із порушенням строку встановленого судом ухвалою від 06.08.2018. Будь-яких поважних причин порушення встановленого судом строку для надання відзиву суду не повідомлено. Клопотання про продовження процесуального строку встановленого судом від відповідача не надходило. При цьому судом враховано, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Тому, даний відзив не приймається судом до розгляду на підставі ч. 8 ст. 178 і ст. 191 ЦПК України.

Ухвалою суду від 12.08.2019 судом витребувано у позивача докази по справі, які останню зобов`язано надати до початку судових дебатів.

Також, 12.08.2019 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 02.12.2019 позовну заяву залишено без розгляду.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 29.01.2020 судове рішення від 02.12.2019 скасовано і направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві.

Відповідач та його представник заперечували щодо задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість і відсутність правових підстав для виділення частки нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, в натурі.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні судом було оглянуто і досліджено матеріали інвентаризаційної справи № 56431 на об`єкт нерухомого майна - будинок АДРЕСА_2 .

З матеріалів вищезазначеної інвентаризаційної справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у рівних частках кожному, на підставі свідоцтва про право власності на квартиру в багатоквартирному будинку № НОМЕР_1 від 27.04.2006, виданому на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 27.04.2006 № 1044 взамін договору купівлі-продажу приміщення № 3030 від 27.12.2004. (а.с. 5)

Згідно із повідомлення КП «ВМ БТІ» № 2606 від 16.05.2018, за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 6)

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ч. 1 та ч. 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку визначеному ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України.

Суд звертає увагу, що при проведенні робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт обов`язковим є дотримання порядку, що затверджений Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18.06.2007 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 за № 774/14041.

Згідно з п. 1.2, п. 2.1, п. 2.2, п. 2.4 цієї Інструкції виділ частки в натурі з об`єкта нерухомого майна на окремі самостійні об`єкти здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого виділу в натурі частки з об`єкта з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Так, по даній цивільній справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу. Згідно висновку № 74 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складеного 18.04.2019 Вінницьким НДЕКЦ, існує технічна можливість виділити співвласникам в натурі по Ѕ частці з квартири АДРЕСА_1 , однак при умові реконструкції облаштування другого окремого входу з ганком зі сторони дворової частини, для приведення виділеної частини вимогам нормативних документів в галузі будівництва. Експертом було запропоновано три варіанти виділу в натурі Ѕ частки квартири, але із зазначенням відступу від ідеальних часток, з визначенням грошової компенсації за відхилення від Ѕ частки в ринкових цінах. Крім того, судом звернуто увагу на те, що кожен із запропонованих експертом варіантів передбачає необхідність одержання дозволу Державної архітектурно-будівельної інспекції після розроблення заходів щодо підсилення будівельних конструкцій спеціалізованими ліцензованими установами (особами), оскільки запропоновані варіанти виділу частки з об`єкта нерухомого майна передбачають втручання в несучі та огороджуючи конструкції (зовнішні стіни). Для виконання необхідної реконструкції необхідно виготовити проект згідно ДБН В.1.2-14-2009 та ДБН А.2.2-3-2014, після чого отримати дозвіл на будівництво (реконструкцію) в органах місцевого самоврядування. (а.с. 53-79)

Судом прийнято до уваги, що висновок експерта є повним, чітким, обґрунтованим і таким, що не суперечить матеріалам справи. Однак, суд звертає увагу на те, що згідно ч. 1 ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ст. 152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Згідно ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76 і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207 (надалі Правила), а саме п. 1.4. визначено умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень.

Пунктами 1.4.1.- 1.4.4. вищезазначених Правил визначено:

- переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства;

- переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі - улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів;

- до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків;

- переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

В ході підготовчого провадження судом було роз`яснено учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування і які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи.

Ухвалою від 12.08.2019 судом було витребувано у позивача докази по справі, а саме:

- дозвіл Державної архітектурно-будівельної інспекції на виконання ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_1 ;

- технічний висновок про відповідність запропонованого експертом перепланування будівельним нормам і правилам, висновок про відповідність перепланування правилам пожежної безпеки, висновки відповідних служб щодо погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання тощо.

Вищевказані докази суд зобов`язав надати позивачку до початку судових дебатів і роз`яснив останній наслідки невиконання вимог судового рішення.

В зв`язку з невиконанням позивачем судового рішення від 12.08.2019, позов було залишено без розгляду, про що постановлено відповідну ухвалу 02.12.2019.

Однак, постановою Вінницького апеляційного суду від 29.01.2020 судове рішення від 02.12.2019 було скасовано і направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Докази, витребувані ухвалою суду від 12.08.2019, яка є обов`язковою до виконання, позивачем та її представником суду надано не було. При цьому, судом не було застосовано заходи процесуально примусу до позивача, зважаючи на пояснення надані її представником в судовому засіданні щодо умов, що стали підставою для невиконання судового рішення, а також приймаючи до уваги те, що застосування заходів процесуального примусу є правом, а не обов`язком суду. Судом було роз`яснено, що у відповідності до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Надані 02.12.2019 представником позивача листи Департаменту архітектури та містобудування Вінницької міської ради від 08.10.2019 та від 29.11.2019 не є необхідними дозвільними документами, а носять інформаційний характер, де зокрема також вказано про обов`язковість отримання вихідних даних, відповідних дозволів, розроблення проектної документації. (а.с. 152-154)

Судом прийнято до уваги, враховуючи предмет спору, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України. Оскільки висновок будівельно-технічної експертизи № 74 від 18.04.2019 містить посилання на те, що ремонті роботи, які необхідно виконати, передбачають втручання в несучі та огороджуючі конструкції (зовнішні стіни), виконання таких робіт потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Відповідно, до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, висновок про відповідність перепланування правилам пожежної безпеки, висновки й інших служб, зокрема погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.

Отже, вищевказані документи повинні бути отримані до ухвалення судового рішення, а не після, що є однією з умов для вирішення спору по суті. При цьому, суд позбавлений права з власної ініціативи, в даному випадку, збирати докази по справі, що, зокрема, неодноразово було роз`яснено учасникам справи.

Посилання представника позивача на те, що позивач зможе отримати дозвільні документи лише після ухвалення рішення про виділ їй в натурі конкретних житлових приміщень і припинення спільної часткової власності не заслуговують на увагу, оскільки саме витребувані судом докази повинні давати можливість суду поділити об`єкт нерухомого майна в натурі, ухваливши при цьому законне і обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, яке відповідало б завданню цивільного судочинства та його засадам, дотримуючись при цьому, зокрема, рівності прав усіх учасників судового процесу.

Судом прийнято до уваги аргументи представника позивача щодо неможливості надання суду витребуваних доказів, однак суд вважає, що позивач не була позбавлена можливості при цьому надати суду докази реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Такий доказ необхідний для підтвердження позивачем дійсного наміру щодо виділу своєї частки.

На вищевказане, зокрема, неодноразово звертали увагу суди вищих інстанцій та Верховний Суд України в п. 7, п. 18 Постанови Пленуму від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок». Таке правило встановлено для того, аби позивач підтвердив дійсність своїх намірів щодо виділу своєї частки і рішення суду не ґрунтувалося на припущеннях.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

В даному випадку, враховуючи положення ч. 2 ст. 13 ЦПК України, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи в судовому засіданні, дослідивши докази, письмові пояснення, викладені в позовній заяві і уточненій позовній заяві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виділ частки нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, оскільки такі вимоги є необґрунтованими та недоведеними належними і допустимими доказами.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне.

Судом встановлено сплату судового збору позивачем при зверненні до суду з позовом в сумі 704, 80 гривень, що підтверджується квитанцією від 20.07.2018. (а.с. 1)

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем, слід залишити за нею.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 15, 356, 358, 364 ЦК України, ст.ст. 152, 179 ЖК України, Законом України «Про архітектурну діяльність», Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76 і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207, Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18.06.2007 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 за № 774/14041, ст.ст. 2, 4, 6, 10 - 13, 43, 44, 76-83, 89, 110, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про виділ частки нерухомого майна, що є у спільній частковій власності відмовити.

Судові витрати, понесені ОСОБА_4 , залишити за нею.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області або до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду складено 05.03.2020.

Суддя: