провадження №: 2-з/752/70/20
У Х В А Л А

31.01.2020 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В січні 2020 представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 71,0 кв.м, житловою площею 28,7 кв.м, розташованої на 6 поверсі 4 секції житлового будинку; квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 124,5 кв.м, житловою площею 67,7 кв.м, розташованої на 6 поверсі 4 секції житлового будинку; квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 54,30 кв.м, житловою площею 122,20 кв.м, розташованої на 1 поверсі 1 секції житлового будинку.

Свою заяву представник відповідача обгрунтовує тим, що предметом спору є майнові права на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 194,90 кв.м, житловою площею 122,20 кв.м, розташована на 6 поверсі 4 секції житлового будинку та квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 54,30 кв.м, житловою площею 29,70 кв.м, розташованої на 1 поверсі 1 секції житлового будинку. Разом з цим, зазначає, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2016 позов задоволено, визнано за ОСОБА_3 майнові права (право власності) на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 майнові права на вищезазначені квартири. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.06.2017, апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2016 залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 17.07.2019, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2016 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12.06.2017 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки висновок судів про визнання за ОСОБА_3 майнових прав (права власності) на спірні квартири є передчасним. Проте під час розгляду даної справи, спірне майно було відчужено ОСОБА_3 на користь інших осіб - ОСОБА_4 (квартира, що за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 (квартира, що за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_6 (квартира, що за адресою: АДРЕСА_3 ), що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Як зазначає представник відповідача, оскільки протягом розгляду справи, вищезазначене майно переходило у власність інших осіб, а тому з метою існування загрози невиконання чи утруднення можливого рішення суду та відчуження вказаного майна, представник відповідача звернулася до суду із вказаною заявою про забезпечення позову.

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підстави вимог своєї заяви, вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006, №9 постановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник (позивач), та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (дата формування - 20.01.2020), квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві приватної власності ОСОБА_7 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (дата формування - 20.01.2020), квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Однак, всупереч вказаних процесуальних норм та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України, представником відповідача не зазначено про існування об`єктивних обставин вважати, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Разом з цим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви з огляду на те, що представник відповідача просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на вищезазначену квартиру та заборони її відчуження, без доведення обставин про наявність ризиків, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, предмет позову, а також викладені у заяві доводи представника відповідача та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності щодо співставлення їх належності, допустимості, достовірності кожного окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку між собою, суд прийшов до висновку про відсутність належних правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, у зв`язку із цим заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ю.Ю. Мазур