Справа №: 367/1344/19
провадження №: 2-з/398/13/20
УХВАЛА

Іменем України

"04" травня 2020 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., з участю секретаря судового засідання Борозни Л.М., розглянувши заяву представника позивача адвоката Майко Марини Валентинівни про забезпечення доказів у цивільній справі №367/1344/19 за позовом ОСОБА_1 , представник адвокат Майко Марина Валентинівна, до ОСОБА_2 , представники адвокат Сингаївський Сергій Степанович та ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 і приватни нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Приходько Ольга Миколаївна, про визнання недійсним договору позики грошей

з участю:

представників відповідача адвоката Ковальова А.І. та адвоката Сингаївського С.С. в режимі відеоконференції,

встановив:

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Майко М.В. було подано заяву про забезпечення доказів шляхом витребування у приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Приходько Ольги Миколаївни належним чином засвідчені: копію договору позики грошей від 19.07.2014 року, реєстровий номер №769, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та документів, пов`язаних з його укладенням; копію договору іпотеки від 19.06.2014 року, реєстровий номер №773, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та документів, пов`язаних з його укладенням. Заяву мотивувала тим, що ОСОБА_1 було подано позов до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_4 і приватний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Приходько Ольга Миколаївна, про визнання недійсним договору позики грошей, який датований 12.06.2015 року та фактично укладений 21.07.2016 року. Правовою підставою для звернення з таким позовом став той факт, що з одних і тих самих правовідносин було укладено два різні за своїм змістом договори. Так, 19.07.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошей на суму 840 000грн.. Для забезпечення даного договору, 19.06.2014 року було укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передав позивачу у іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за тією ж адресою. В подальшому, на вимогу відповідача та з його слів для додаткової гарантії повернення коштів, позивач видала відповідачу боргову розписку, датовану 12.06.2015 роком, згідно якої відповідач нібито перебав, а позивач прийняла грошові кошти в сумі 30 000 доларів США. Фактично розписка була написана 21.07.2016 року. У зв`язку з тим, що на даний час позивачу стало відомо, що 20.02.2017 року відповідач, у зв`язку з неповерненням позивачем боргу за договором позики грошей, звернув стягнення на предмет іпотеки та оформив на своє імя право власності на належний позивачу житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , позивач припускає, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, будь-яких заяв чи клопотань не подала, причина неявки суду невідома.

Представник ОСОБА_1 адвокат Майко М.В. в судове засідання не зявився, на електронну адресу суду направив заяву про проведення розгляду заяви про забезпечення доказів без участі заявника та ї представника, вимоги викладені в заяві про забезпечення доказів підтримує в повному обсязі та наполягає на її задоволенні.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань не подав, причина неявки суду невідома.

Представник ОСОБА_2 адвокат Ковальов А.І. заперечував проти задоволення заяви про витребування доказів з підстав викладених в запереченях та послався на те, що орган у якого позивач просить витребувати довідку, не існує.

Представник ОСОБА_2 адвокат Сингаївський С.С. на електронну адресу суду направив заперечення проти заяви про витребування доказів у порядку забезпечення доказів, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні заяви від 25.02.2019 року представника позивача адвоката Майко М.В. про витребування у приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Приходько Ольги Миколаївни належним чином засвідчені: копію договору позики грошей від 19.07.2014 року, реєстровий номер №769, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та документів, пов`язаних з його укладенням; копію договору іпотеки від 19.06.2014 року, реєстровий номер №773, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та документів, пов`язаних з його укладенням, посилаючись на те, що представник позивача разом з заявою про забезпечення доказів додала копії договорів, які і просить витребувати у приватного нотаріуса, що за таких обставин виглядає безглуздо, адже стороною цих договорів сама ОСОБА_1 та їх примірники мають бути у неї самої. Підтвердження цьому є факт надання їх копій представником останньої до суду. Позбавленим логіки є і припущення позивача про те, що копії вищевказаних договорів можуть бути втрачені як засіб доказування, у зв`язку зі зверненням ОСОБА_2 стягнення на предмет іпотеки. При цьому, зважаючи на те, що копії цих договорів і документів пов`язаних з ними, представник позивача просить суд витребувати у нотаріуса, який їх посвідчував, то схоже на те, що ОСОБА_1 припускає можливість такої втрати саме нотаріусом. Втім, відповідно до додатку 32 «Типова номенклатура справ державної нотаріальної контори та приватного нотаріуса» до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерством юстиції України від 22.12.2010 року № 3253/5, строк зберігання договорів про заставу (іпотеку) майна та документи, на підставі яких вони посвідчувались, а також договорів позики становить 75 років. Зазначені приписи не лише не дають нотаріусу можливості на власний розсуд визначати строк зберігання документів, а й зобов`язують його зберігати їх достатньо тривалий період часу, який у випадку із документами, що витребовуються у порядку забезпечення доказів представником ОСОБА_1 спливає аж у 2089 році. Також, представник позивача просить витребувати договір позики грошових коштів датований 19 липня 2014 року, реєстровий №769, між тим, за вищевказаним реєстровим номером приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Приходько О.М. дійсно зареєстровано в реєстрі договір позики грошових коштів, укладений між указаними вище фізичними особами, проте 19 червня 2014 року. відтак, договір від 19.07.2014 року за реєстровим №769 взагалі не існує та відсутній у приватного нотаріуса Приходько О.М., що унеможливлює його витребування. За своєю суттю і змістом заява представника позивача є клопотанням про витребування доказів. Жодних даних та доказів щодо того, що позивачем, чи його представником вживались заходи, спрямовані на витребування цих доказів, до суду не надано. Недоцільним виглядає витребування судом довідки з тих підстав, що провадження за позовом ОСОБА_1 не може бути відкрите судом, зважаючи на приписи п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Так, ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 20.07.2018 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі за її зустрічною позовною заявою у в`язку із відмовою від позову та закрито провадження у справі за вказаним зустрічним позовом. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12.09.2018 року у справі №367/1330/17, встановлено преюдиційні факти та обставини, що не підлягають доказуванню у справі за цим позовом, зокрема, й факт отримання у позику до договору від 12.06.2015 року ОСОБА_1 від ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 30 000 доларів США та не виконання боргових зобов`язань за цим договором першою. Дане заперечення підтримав в судовому засіданні з підстав викладених в ньому.

Заслухавши сторони, дослідивши клопотання про забезпечення доказів та додані до нього документи, суд приходить до наступних висновків.

18 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики грошей від 12.06.2015 року. До позовної заяви подала заяву про забезпечення доказів шляхом витребування у приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Приходько Ольги Миколаївни належним чином засвідчені: копію договору позики грошей від 19.07.2014 року, реєстровий номер №769, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та документів, пов`язаних з його укладенням; копію договору іпотеки від 19.06.2014 року, реєстровий номер №773, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та документів, пов`язаних з його укладенням.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 116, ч. ч. 2, 5 ст. 118 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Заява розглядається не пізніше п`яти днів з дня її надходження до суду.

За результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви.

Правовий інститут «забезпечення доказів» передбачає повноваження суду по збиранню доказів до відкриття провадження у справі або на стадії підготовчого провадження, чи розгляду справи, якщо надання цих доказів стане неможливим або ускладненим. Вказаний інститут створений для запобігання втрат чи пошкодження фактичних даних, які містять інформацію, що є важливою для встановлення об`єктивної істини в справі, для своєчасного і правильного її вирішення.

При цьому, забезпечення доказів здійснюється у випадках, коли є підстави побоюватися, що використання потрібних доказів стане згодом неможливим чи ускладненим.

Заявник повинен довести обґрунтованість своїх побоювань, що подача відповідних доказів стане згодом неможливою або ускладненою, зазначити конкретні факти, щодо важливості збереження таких доказів, вказати, яку шкоду (збитки) може бути завдано у випадку невжиття судом заходів забезпечення доказів у справі. Суд не може здійснити заходи щодо забезпечення доказів лише на підставі нічим не обґрунтованих побоювань суб`єкта доказування.

Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безпідставно втрачено.

Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті в майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності всіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від02 травня 2019 року в справі №Зд/9901/2/19.

Представником позивача до суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що докази можуть бути втрачені або іх подання до суду стане згодом неможливим чи утрудненим.

Неможливість на дату звернення до суду отримати і долучити до позову вищевказані договори та документи, пов`язані з їх укладенням, у приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Приходько Ольги Миколаївни, є підставою заявити одночасно з цим позовом або під час судового розгляду клопотання про витребування цих доказів, навівши відповідні мотиви того, чому не вдалося отримати ці документи самостійно та яке доказове значення у справі вони мають.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства в площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц.

З огляду на викладене, суд не має права збирати докази за власною ініціативою.

Оскільки заявником не доведено наявності ризику втрати документів, у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Майко Марини Валентинівни про забезпечення доказів необхідно відмовити.

Відносно доводів представників відповідача про те, що у тотожній справі Ірпінським міським судом Київської області 20.07.2018 року вже винесено рішення, яке набрало законної сили, суд зазначає, що питання про відкриття провадження у справі буде вирішене окремо на відповідній стадії процесу згідно з встановленою ЦПК процедурою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 116-118, 260 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача адвоката Майко Марини Валентинівни від 25 лютого 2019 року про забезпечення доказів у цивільній справі №367/1344/19.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду у порядку, передбаченому ст. 355 і п.15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Оскарження ухвали про забезпечення доказів не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає розгляду справи.

Повний текст ухвали складено 12 травня 2020 року.

Суддя Орловський В.В.