Провадження № 2-з/756/263/20
У Х В А Л А

23 вересня 2020 року

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Яценко Н.О. розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Якименка Олега Володимировича, про забезпечення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія «Вектор плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживачів та визнання договору факторингу недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у квітні 2016 року звернувся до Печерського районного суду м.Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія «Вектор плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (надалі ТОВ «Кредитні ініціативи» ) про захист прав споживачів та визнання договору факторингу недійсним.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва 02 жовтня 2019 року справу передано до розгляду до Оболонського районного суду м.Києва.

18 вересня 2020 року від представника позивача адвоката Якименка О.В. надійшла заява про забезпечення позову. В обґрунтування поданої заяви зазначає, що на підставі оскаржуваного договору факторингу ТОВ «Кредитні ініціативи» набув право вимоги за кредитним договором №2614/0808/88-008 від 18 серпня 2008 року, та за який є іпотекодержателем нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 . Від відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» на адресу позивача 15 вересня 2020 року надійшло повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. В якому міститься застереження, що в разі не задоволення вимоги про погашення боргу, відповідач має намір звернути стягнення на заставне майно. Посилаючись, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно, унеможливить в майбутньому виконання судового рішення в даній справі просить суд забезпечити позов шляхом накладання арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

В порядку ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи у встановлений законом строк.

Заяву про забезпечення позову подано до суду з дотриманням порядку, встановленого ч.1 ст.152 ЦПК України.

Суд, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, зміст заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до положень ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Метою забезпечення позову є негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання шкоди позивачу.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлює, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом досліджений зміст та вимоги позовної заяви, з якої встановлено, що предметом спору в даній справі є визнання недійсним договір факторингу від 28 листопада 2012 року №15, який укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ ФК «Вектор плюс» та від 28 листопада 2012 року, укладеного між ТОВ ФК «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо відступлення права вимоги за кредитним договором № 2614/0808/88-008 від 18.08.2008 та договором іпотеки № 2614/0808/88-006-Z-1 від 18.08.2008.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази в сукупності із положеннями діючого законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки заявлені представником позивача ОСОБА_2 заходи забезпечення позову, шляхом накладання арешту на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 є неадекватним співвідношенням та не відповідає заявленим ОСОБА_1 позовними вимогами, які носять не майновий характер.

Заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки ініційований позивачем вид забезпечення позову суперечить меті його застосування, яка полягає в захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Як видно з Інформацйіної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 вересні 2020 рку, окрім позивача ОСОБА_1 співвласниками квартири АДРЕСА_1 є також ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , які не є учасниками справи. Отже, забезпечення позову у вигляді арешту на майно інших осіб буде становити непропорційне втручання у право мирного володіння майном осіб, що є порушенням Першого Протоколу Конвенції.

Враховуючи викладене, та необґрунтованість вимог заяви про забезпечення позову, суддя приходить до висновку про необхідність відмови в її задоволенні.

Керуючись ст.ст.151,153 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Якименка Олега Володимировича, про забезпечення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія «Вектор плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживачів та визнання договору факторингу недійсним.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 23 вересня 2020 року.

Суддя Н.О. Яценко