КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/2817/19

Апеляційне провадження 22-ц/824/11075/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

сторони

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Мазур Ю.Ю., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

у лютому 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором б/н від 20.12.2011 у сумі 85 407,99 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 20.12.2011 відповідач підписав заяву № б/н, відповідно до умов якої отримав кредит у розмірі 25 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладенні на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач не виконує належним чином зобов`язання, внаслідок чого станом на 25.12.2018 утоворилася заборгованість за тілом кредиту 48 998,14 грн; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит 10 098,21 грн; заборгованість за пенею 21 768,40 грн, а також штраф (фіксована частина) 500 грн, штраф (процентна складова) - 4 043,24 грн, а всього у сумі 85 407,99 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.09.2019 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 48 998,14 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, він не отримав ні копію позовної заяви, ні ухвалу про відкриття провадження та не знав, що банк звернувся до нього з позовом і не зміг реалізувати свої процесуальні права як відповідач. Суд не міг врахувати, а банк при зверненні з позовною заявою не повідомив суд першої інстанції про те, що 19.03.2018 він подав до банку заяву, у якій повідомив, що з 16 на 17 березня 2018 року шахрайськими діями невідомих осіб з його картки знято 52 000 грн, шляхом збільшення кредитного ліміту. По факту даної події він звертався до правоохоронних органів, які внесли відомості про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Крім того, він звертався до Департаменту Кіберполіції Київського Управління для подальшої організації досудового розслідування кримінального провадження по факту вчинення відносно нього шахрайських дій. Вважає, що ним вживались всі заходи доведення до відома працівників банку на підставі заяви та через мобільний додаток про вчинення щодо нього кримінального правопорушення та вжиття заходів щодо блокування кредитної картки, незаконно проведення операції з нею і зупинення нарахування відсотків та пені. З довідки по картці, вбачається, що 16.03.2018 на рахунку знаходились його власні кошти, а кредитні кошти не використовувались. Борг, про який зазначає банк, з`явився саме в період коли збільшено кредитний ліміт із зняттям коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «Приватбанк» - Штронда А.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що відсутні будь - які судові рішення, які б свідчили про вчинення злочину відносно апелянта, в тому числі і зі сторони АТ КБ «Приватбанк» і не зрозуміло на якій стадії на теперішній час перебуває кримінальне провадження. Із заявою до банку відповідач звернувся лише через 2 дні після вчинення злочину, про який він заявляє, а із заявою щодо блокування рахунків взагалі не звертався.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 20.12.2011 ОСОБА_1 підписав анкету - заяву без номера про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Відповідно до розрахунку, складеного позивачем, заборгованість за договором станом на 25.12.2018 складає: заборгованість за тілом кредиту 48 998,14 грн; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит 10 098,21 грн; заборгованість за пенею 21 768,40 грн, а також штраф (фіксована частина) 500 грн, штраф (процентна складова) - 4 043,24 грн, а всього у сумі 85 407,99 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконав свої зобов`язання щодо надання кредиту, а відповідач порушив зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування кредитом та неустойки, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів укладення з відповідачем кредитного договору на тих умовах, на яких позивачем проведено нарахування.

Дослідивши матеріалами справи, з урахуванням нових доказів, доданих до апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію заяви - анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі Умови).

Відповідач не заперечував, що підписав вищезазначену анкету - заяву та користувався карткою ПриватБанку.

У позовній заяві позивач не зазначив про те, що відповідач 19.03.2018 звертався до них із заявою, у якій вказав, що в ніч з 16 на 17 березня внаслідок шахрайських дій у нього вилучено мобільний телефон та гаманець з картою ПриватБанку та шахраями здійснено підняття кредитного ліміту і зняття кредитних коштів на суму 52 000 грн. У заяві також вказано, що по факту злочину він звернувся до поліції та до працівників банку та його звернення зареєстроване в БОК № 11815315.

Колегією суддів прийнято, додані до апеляційної скарги докази: витяг з реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що за заявою відповідача порушено кримінальне провадження по факту вилучення у нього 17.02.2018 мобільного телефону та гаманця; копію заяви до ПАТ КБ «ПриватБанк» від 19.03.2018, у якій відповідач вказує, що шахраями вилучено у нього мобільний телефон та гаманець, у якому знаходилася картка ПриватБанку, піднято кредитних ліміт та знято з його картки 52 000 грн та лист Дніпровського управління поліції ГУ НП в м. Києві від 21.06.2018, оскільки відповідач не був повідомлений про відкриття провадження у справі, а відтак не міг подати ці докази з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, оцінивши всі докази у сукупності, з урахуванням пояснень сторін колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно задовольнив позов в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту.

Так, відповідач не заперечує, що отримав від позивача картку та мав можливість розпоряджатися цією карткою, у тому числі і отримувати кредитні кошти, піднімати ліміт кредитування тощо.

За обставинами справи встановлено, що з кредитної картки відповідача 17.03.2018 були зняті кредитні кошти та останній ці кошти банку не повернув, внаслідок чого за відповідачем рахується заборгованість по тілу кредиту у сумі 48 998,14 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що зазначені кошти були зняті невідомими особами не звільняють відповідача від виконання зобов`язання перед банком щодо повернення суми кредиту.

Між сторонами склалися договірні відносини та будь - яка вина банку у тому, що відносно відповідача вчинено кримінальне правопорушення відсутня.

Відповідач у заяві, поданій до банку 19.03.2018 вказує, що у нього було вилучено мобільний телефон та гаманець, у якому знаходилася картка ПриватБанку в ніч з 16 на 17 березня, проте коли саме це сталося не вказав.

Позивач посилається на те, що відповідач не звертався до них із заявою про блокування рахунків, а відповідач не надав будь - яких доказів на спростування таких доводів позивача, та у апеляційній скарзі ОСОБА_1 не вказує чому він звернувся до банку лише через два дні після вилучення у нього мобільного телефону та картки, а не відразу повідомив про вилучення картки з метою блокування рахунків.

Оскільки вини позивача у вилученні у відповідача картки ПриватБанку немає, а здійснюючи операцію по підвищенню кредитного ліміту та надання кредитних коштів, банк діяв відповідно до умов договору, відповідач на виконання умов договору зобов`язаний повернути надані кредитні кошти.

При цьому відповідач не позбавлений права заявити цивільний позов у кримінальному провадженні до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, оскільки він є потерпілим у такому провадженні.

Банк же не може бути потерпілою стороною у кримінальному провадженні, а відтак і не може вимагати повернення кредитних коштів від будь - яких інших осіб, крім сторони договору, якою є відповідач.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про те, що саме відповідач несе відповідальність за виконання зобов`язання перед банком щодо повернення суми кредиту.

Разом з тим, за матеріалами справи встановлено, що відповідач не був повідомлений про порушення відносно нього даного цивільного провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Незважаючи на те, що справа судом розглянута у порядку спрощеного провадження без виклику сторін, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, оскільки відповідно до положень ч. 4 ст. 187 та ст. 190 ЦПК України суд мав надіслати ухвалу про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами та надати відповідачу строк для подачі відзиву та заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного провадження. Разом з тим, такі процесуальні документи відповідачу не були вручені, що позбавило останнього права надати відзив чи заперечення проти позову та відповідні докази, та відповідно призвело до того, що суд ухвалив рішення на неповно встановлених обставинах справи.

Відтак рішення суду в частині задоволення позову підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь банку 48 998,14 грн заборгованості по тілу кредиту.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 1921 грн, оскільки незважаючи на те, що позовні вимоги задоволені не в повному обсязі, розмір судового збору є мінімальним.

Рішення в частині відмови у позові про стягнення процентів за користування кредитом та неустойки не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2019 року в частині задоволення позову про стягнення заборгованості по тілу кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості по тілу кредиту задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , останнє місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ) заборгованість по тілу кредиту у сумі 48 998,14 грн та 1 921 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду лише з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 22.09.2020.

Головуючий Л.Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик