КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 361/8787/15-ц

провадження № 22-ц/824/12928/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,(суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1

на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2020 року у складі судді Селезньової Т.В.

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року представник ПАТ «УкрСиббанк» - Гаврилов А.Ю. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість по поверненню кредитних коштів та відсотків за користування кредитом відповідно до договору про надання споживчого кредиту №0 від 07 травня 2008 року у розмірі 39 633,29 дол. США; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по сплаті пені у розмірі 69 689,36 грн.

У лютому 2020 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати недійсним кредитний договір №0 від 07 травня 2008 року; визнати недійсним договір іпотеки від 07 травня 2008 року, укладений між позивачем і відповідачем; скасувати заборону відчуження нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 , накладену приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Іваненком О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2600.

У серпні 2020 року відповідач за первісним позовом звернулася до суду з клопотанням, в якому просила залишити позов ПАТ «УкрСиббанк» без розгляду.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду; відмовлено у задоволенні клопотання про прийняття зустрічного позову, зустрічну позовну заяву повернуто заявнику.

Не погоджуючись з указаною ухвалою 11 вересня 2020 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, без встановлення усіх обставин, що мають значення для справи.

Стверджує, що зазначення судом першої інстанції в ухвалі від 27 серпня 2020 року того, що така ухвала оскарженню не підлягає, суперечить ст. 353 ЦПК України та є таким, що здійснює відповідачу перешкоди у доступі до правосуддя.

Зазначає, що суд безпідставно вказав, що зустрічний позов подано за іншими вимогами, які не можуть бути визнані як звернення за захистом прав споживача.

Зауважує, що підстави для звернення із зустрічним позовом у даній справі та з окремим позовом у справі №361/1494/16-ц є дещо різними. Так, підставою позову у справі №361/1494/16-ц є недотримання банком при укладенні оспорюваного кредитного договору Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, частин другої, четвертої, п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилається на те, що суд першої інстанції помилково зазначив про те, що обставини, викладені у зустрічній позовній заяві, не пов`язані із первісним позовом та відповідачем порушено строк на подання зустрічного позову.

Уважає, що останнім днем подання зустрічного позову було 15 лютого 2020 року, а відповідач подав зустрічну позовну заяву згідно штампу з конверта 14 лютого 2020 року.

Стверджує, що відповідач має право на оскарження відмови судом першої інстанції заяви про залишення позову без розгляду у відповідності до п.16 ч.1 ст. 253 ЦПК України.

Також апелянт уважає, що судом першої інстанції безпідставно відхилено заперечення ОСОБА_1 на клопотання позивача про долучення доказів.

05 жовтня 2020 року представником АТ «УкрСиббанк» - Решетніком Ю.І. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, оскільки вважає доводи, викладені у скарзі безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству України.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи зустрічну позовну заяву, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що відповідач своє право на подання позову про захист прав споживача використав у спосіб самостійного звернення до суду.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Статтею 263 ЦПК України установлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно ч. 1-2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом ч. 1-2 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу способами, які не заборонені законом, перелік яких не є вичерпним.

Судом установлено, що у грудні 2015 року представник ПАТ «УкрСиббанк» - Гаврилов А.Ю. звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської областівід 15 березня 2016 року позов залишено без розгляду за клопотанням відповідача.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 травня 2016 року ухвалу про залишення позову без розгляду скасовано, справу повернуто на новий розгляд до суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що 29 лютого 2016 року відповідач подала зустрічний позов про визнання порушення прав споживача, визнання недійсним договору кредиту, визнання недійсним договору іпотеки, скасування заборони відчуження предмету іпотеки.

Питання про прийняття даного зустрічного позову у даній справі судом не вирішувалось у зв`язку з постановленням ухвали про залишення первісного позову без розгляду.

14 лютого 2020 року відповідач подала новий зустрічний позов, в якому просила визнати недійсним кредитний договір №0 від 07 травня 2008 року; визнати недійсним договір іпотеки від 07 травня 2008 року, укладений між позивачем і відповідачем; скасувати заборону відчуження нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 , накладену приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Іваненком О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2600.

У той же час матеріалами справи встановлено, що після залишення позовної заяви ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором без розгляду у березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з окремим позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, скасування заборони відчуження нерухомого майна (справа №361/1494/16-ц).

Постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання недійсним договорів та скасування заборони відчуження нерухомого майна задоволено частково.

Визнано недійсними з моменту укладення договору умови п.1.3.5 та п.п. 1, 2 п.1.6 договору про надання споживчого кредиту №0 від 7 травня 2008 року укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 та додаток №3 «Тарифи банку» до кредитного договору №0 від 7 травня 2008 року.

У решті позовних вимог відмовлено.

Наразі справа перебуває у Верховному Суді на розгляді.

Звертаючись у лютому 2020 року до суду із зустрічним позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що підстави для звернення з цим позовом є дещо іншими, ніж ті, що заявлені у справі №361/1494/16-ц.

За своєю сутністю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.

Умовами пред`явлення зустрічного позову є: 1) взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; та 2) доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним. Тобто такими, що виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно, і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

Кожна із зазначених вище умов для прийняття зустрічного позову носить самостійний характер, і при наявності будь-якої з них зустрічний позов приймається судом для спільного розгляду з первісним позовом.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. При винесенні ухвали про об`єднання позовів в одне провадження, суд повинен вирішити питання про відповідність зустрічної позовної заяви вимогам про взаємопов`язаність і доцільність спільного розгляду зустрічного та первісного позовів.

Таким чином, при вирішенні питання про прийняття зустрічного позову суд першої інстанції вирішує наступні питання: чи виникають позовні вимоги з одних правовідносин, чи можуть вимоги за позовами зараховуватися, чи виключить задоволення зустрічного позову повністю або частково задоволення первісного позову.

Частиною третьою статті 194 ЦПК України встановлено, що зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

Згідно матеріалів справи та відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, підставами для звернення ОСОБА_1 із зустрічним позовом про захист прав споживача, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, скасування заборони відчуження нерухомого майна у даній справі є нечесна підприємницька діяльність ПАТ «УкрСиббанк», введення банком своїми діями в оману ОСОБА_1 , у зв`язку з чим відповідач уважала, що правочини, укладені між сторонами по справі, повинні бути визнані недійсними на підставі ч.1 ст. 230 ЦК України.

У справі №361/1494/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, скасування заборони відчуження нерухомого майна, остання посилалась на те, що при укладенні кредитного договору банком порушено її права як споживача кредитної послуги, зміст цього правочину суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про іпотечне кредитування операцій з консолідованим іпотечним боргом і іпотечними сертифікатами» та Закону України «Про Національний банк України». Крім того, зазначала, що банк перед укладенням кредитного договору не повідомив її про ризики девальвації гривні, чим обмежив її право як споживача на отримання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Фактично всі валютні ризики за договором перекладені на споживача, що призвело до порушення принципу добросовісності та істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін.

Отже, підставами для звернення до суду ОСОБА_1 з указаними позовами зазначена нечесна підприємницька діяльність банку, неповідомлення споживачеві всієї інформації щодо істотних умов кредитного договору, введення ОСОБА_1 в оману щодо укладеного правочину.

Таким чином, зважаючи на викладене, колегія суддів уважає, що оскільки ОСОБА_1 звернувшись до суду з позовом про захист прав споживача, визнання недійсним договорів та скасування заборони відчуження нерухомого майна в рамках розгляду цивільної справи №361/1494/16-ц, зазначила підставами для визнання недійсними оспорюваних договорів ті самі підстави, які були зазначені у позові, поданому у даній справі в якості зустрічного, даний спір наразі не вирішено, справа перебуває у Верховному Суді, суд першої інстанції, встановивши, що відповідач своє право на подання позову про захист прав споживача використав у спосіб самостійного звернення до суду, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для прийняття зустрічної позовної заяви.

При цьому, предметом первісного позову ПАТ «УкрСиббанк» є стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 07 травня 2008 року, який ОСОБА_1 у зустрічному позові просить визнати недійсним, спір у даній справі виник з однорідних обставин та взаємних матеріально-правових вимог між сторонами, а тому посилання суду на те, що предмет та спосіб захисту прав та законних інтересів зумовлює різні предмети доказування та ОСОБА_1 порушено правила об`єднання позовних вимог, не може бути визнано підставою для повернення зустрічного позову, оскільки вимоги обох позовів випливають з однієї підстави - кредитного договору №0 від 07 травня 2008 року.

Відповідно до частини першої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Матеріалами справи встановлено, що 31 січня 2020 року відбулось підготовче засідання, на якому відповідачеві встановлено кінцевий строк подання відзиву 15 днів. Отже, останнім днем для подання відзиву є 15 лютого 2020 року.

Днем подання заяви до суду є не дата, вказана у позовній заяві, а день її реєстрації в канцелярії суду або день відправлення заяви на адресу суду поштою.

Згідно поштового штемпеля на конверті відзив на позовну заяву разом із зустрічним позовом ОСОБА_1 подала 14 лютого 2020 року, тобто з дотриманням строку, встановленого ст. 193 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія вважає, що суд першої інстанції помилкового висновку дійшов, що відповідачем подано зустрічну позовну заяву з пропуском встановлено законом строку.

Разом з тим, помилковими є висновки суду першої інстанції щодо невчасного подання відповідачем зустрічного позову, порушення правил об`єднання позовних вимог, відсутності взаємопов`язаності позовів підставами виникнення спору, різних предметів доказування поданих позовів, оскільки вони не призвели до неправильного вирішення питання про повернення зустрічної позовної заяви, а тому відсутні такі підстави для скасування оскаржуваної ухвали.

Зазначення судом першої інстанції, що ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2020 року не підлягає оскарженню, не обмежує права відповідача на доступ до правосуддя з огляду на те, що перелік ухвал, які підлягають оскарженню в апеляційному порядку, визначений цивільним процесуальним кодексом, зокрема статтею 353 ЦПК України.

Ураховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду про повернення зустрічної позовної заяви у справі з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Статтею 353 ЦПК України встановлено вичерпний перелік ухвал, які підлягають оскарженню окремо від рішення суду.

Так, п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду та прийняття зустрічної позовної заяви у переліку, визначеному статтею 353 ЦПК України, відсутні.

Таким чином, ухвала в частині відмови у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду та прийняття зустрічної позовної заяви оскарженню не підлягає, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині не перевірялася.

Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, колегія суддів уважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

За викладених обставин, колегія суддів доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали місцевого суду - без змін, як такої, що є законною та постановленою з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай