Справа № 758/4549/20
Провадження № 2-з/752/291/20
У Х В А Л А

07 вересня 2020 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г., за участі секретаря судового засідання Рожок В.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», Київської міської державної адміністрації, третя особа: Офіс Генерального прокурора про визнання права проживання в квартирі безстроково та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», Київської міської державної адміністрації, третя особа: Офіс Генерального прокурора про визнання права проживання в квартирі безстроково та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06.08.2020 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

29.07.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення зазначеного вище позову шляхом: заборони КП з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» та Офісу Генерального прокурора вчиняти дії щодо її виселення з житлового тимчасового службового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що вона майже 9 років проживає за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до раніше укладених з КП «Спецжитлофонд», Генеральною прокуратурою України та суборендатором ОСОБА_1 договорів оренди житлового приміщення, зокрема договору № 5873 від 15.03.2019 року Так, 01.11.2019 року згідно наказу Генерального прокурора була звільнена з займаної посади. Звернувшись до уповноважених осіб Департаменту Генеральної прокуратури України про здійснення пролонгації зазначеного вище договору оренди від 15.03.2019 року їй було направлено повідомлення про відсутність наміру продовжувати строк дії договору, а також необхідністю звільнити житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою відмови пролонгації договору було те, що заявниця не перебуває у трудових відносинах з Офісом Генерального прокурора. Зазначає, що 21.04.2020 року від КП «Спецжитлофонд» надійшла заява про припинення дії договору оренди та звільнення орендованої квартири. Разом з тим, від КП «Спецжитлофонд» надходять платіжні доручення про нарахування орендної плати. Стверджує, що в будь-який час може бути виселеною з квартири АДРЕСА_2 .

Крім того, заявниця ОСОБА_1 зауважила, що вона є інвалідом другої групи, тривалий час працювала в органах прокуратури, її соціальне та житлове питання є важкими, а тому у випадку невжиття судом заходів забезпечення позову, шляхом заборони вчиняти дії щодо її виселення з квартири АДРЕСА_2 призведуть до того, що вона залишиться без будь-якого права на житло.

Так, відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З врахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд прийшов до висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Суд дослідивши матеріали позовної заяви, заяву про забезпечення позову та надані до неї документи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Вказана норма імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Так, судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу визнання права проживання житловим приміщенням безстроково та зобов`язанням укласти договір про обслуговування будинку та прибудинкової території.

При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без надання доказів на підтвердження зазначених обставин не свідчить про необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Доказів, які підтверджують факт вжиття заходів щодо обмеження ОСОБА_1 користуватися квартирою АДРЕСА_2 матеріали справи також не містять.

З врахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому. При цьому, вказані в заяві заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими вимогами.

Відтак, позивач належним чином не обґрунтував доцільність забезпечення позову визначеними у заяві способами, а тому заява про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», Київської міської державної адміністрації, третя особа: Офіс Генерального прокурора про визнання права проживання в квартирі безстроково та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: К.Г. Плахотнюк