КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6706/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року місто Київ

справа №759/15556/18

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 та за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Величко Т.О., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мішенін Іван Сергійович, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідачів в якому просила:

визнати недійсними договори купівлі-продажу, які були вчинені нібито від її імені про продаж ОСОБА_1 належного їй нерухомого майна, а саме:

садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,6 кв.м, (житловою площею 30,3 кв.м), з будівлями та спорудами (сараї - літ.Б, В, Е, И; вбиральня - літ.Г; навіс - літ.Д; гараж - літ.Ж; майстерня - літ.З; споруди №№1,2,3,4;

земельної ділянки площею 0,773 га, під вказаним садовим будинком (кадастровий номер :75:823:0007, цільове призначення - для ведення садівництва), які були посвідчені 03 серпня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О.;

витребувати у ОСОБА_2 на її користь майно, яке вибуло з її володіння, а саме:

садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,6 кв.м, (житловою площею 30,3 кв.м), з будівлями та спорудами (сараї - літ.Б, В, Е, И; вбиральня - літ.Г; навіс - літ.Д; гараж - літ.Ж; майстерня - літ.З; споруди №№1,2,3,4;

земельну ділянку площею 0,773 га, під вказаним садовим будинком (кадастровий номер :75:823:0007, цільове призначення - для ведення садівництва);

визнати її право власності на вищезазначене майно.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що відповідно до договорів дарування від 15 вересня 2015 року вона є власником нерухомого майна, а саме - садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,6 кв.м, (житловою площею 30,3 кв.м), з будівлями та спорудами (сараї - літ.Б, В, Е, И; вбиральня - літ.Г; навіс - літ.Д; гараж - літ.Ж; майстерня - літ.З; споруди №№1,2,3,4 та земельної ділянки площею 0,773 га, під вказаним садовим будинком (кадастровий номер :75:823:0007, цільове призначення - для ведення садівництва).

Вказувала, що зазначеним майном вона, як власник, користувалась на власний розсуд, зокрема, у садовому будинку та на ділянці розташовані речі, які належать їй та членам її сім`ї, на вказаній ділянці вони періодично перебували, відпочиваючи, обробляючи ділянку та займаючись іншими особистими справами.

Зазначала, що будучи членом СТ «Плодовий», вона 04 серпня 2018 року, тобто на наступний день після нібито відчуження, від власного імені оплатила членські внески до кінця поточного року, хоча очевидно, що у разі відчуження потреби б у цьому не було.

Посилалась на те, що весьчас ключі від воріт та від садового будинку зберігались у неї.

Вказувала, що у вересні 2018 року вона перебувала на лікуванні та подальшій реабілітації, у зв`язку з перенесеним кардіологічним захворюванням.

Зазначала, що 29 вересня 2018 року зранку від сусідів їй стало відомо про те, що невстановлені особи проникли на територію її земельної ділянки, при цьому, зламали двері та нищать її майно, палять її речі. Прибувши на місце, вона особисто побачила на території своєї земельної ділянки невідомих чоловіків, які в цей час витягали меблі та речі з її садового будинку, скидаючи їх в багаття поряд з будинком.

Посилалась на те, що коли на її виклик прибула поліція, то з'ясувалось, що серед присутніх невідомих чоловіків є ОСОБА_2 , який назвався ніби-то власником цього садового будинку та земельної ділянки, посилаючись на укладені ним 27 вересня 2018 року договори купівлі-продажу зазначеного майна, які в той же день були посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мішеніним І.С.

Вказувала, що відповідно до вказаних договорів ОСОБА_2 , якого вона раніше ніколи не бачила, ніби-то придбав належні їй садовий будинок та земельну ділянку у ОСОБА_1 , якого вона також ніколи раніше не знала та якому вона ніякого свого майна чи відповідних прав не передавала.

Зазначала, що ОСОБА_2 продемонстрував наявний у нього договір купівлі-продажу садового будинку, першу та останню сторінку якого вдалось сфотографувати, у тексті якого зазначено, що нібито право власності ОСОБА_1 на її садовий будинок було зареєстровано 03 серпня 2018 року приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О., який того ж дня посвідчив договір купівлі- продажу.

Посилалась на те, що в подальшому, було з'ясовано, що належна їй земельна ділянка також 27 вересня 2018 року була перереєстрована на ОСОБА_2 приватним нотаріусом КМНО Мішеніним І.С.

Вказувала, що ОСОБА_2 заявив їй, що він є власником її садового будинку та земельної ділянки, пред`явивши їй вимогу забрати її та членів її сім`ї майно та речі протягом одного дня.

Вважає, що її право власності гарантоване ст.41 Конституції України порушено, оскільки спірненерухоме майно вона ніяким чином не відчужувала та жодним третім особам прав на таке відчуження не надавала.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнанонедійсним договір купівлі-продажу, який був вчинений від імені ОСОБА_4 про продаж ОСОБА_1 садового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 53,6 кв.м, (житловоюплощею30,3 кв.м), з будівлями та спорудами - сараї-літ.Б, В,Е,И; вбиральня-літ.Г; навіс-літ.Д; гараж-літ.Ж: майстерня-літ.З. споруди №№1,2,3,4.

Визнанонедійсним договір купівлі-продажу, який був вчинений від імені ОСОБА_4 про продаж ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,773 га, кадастровий номер :75:823:0007, цільове призначення ведення садівництва.

Витребуваноу ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 із чужого незаконного володіння садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 53,6 кв.м, (житловою площею 30,3 кв.м), з будівлями та спорудами - сараї-літ.Б, В, Е, И; вбиральня-літ.Г; навіс-літ.Д; гараж-літ.Ж: майстерня-літ.З. споруди №№1,2,3,4 та земельну ділянку площею 0,773 га, кадастровий номер :75:823:0007, цільове призначення - ведення садівництва.

Визнаноза ОСОБА_4 право власності на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 53,6 кв.м, (житловоюплощею30,3 кв.м), з будівлями та спорудами - сараї-літ.Б, В,Е,И; вбиральня-літ.Г; навіс-літ.Д; гараж-літ.Ж: майстерня-літ.З. споруди №№1,2,3,4та земельну ділянку площею 0,773га, кадастровий номер :75:823:0007, цільове призначення - ведення садівництва.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1409,60 грн.

Стягнутоз ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 3472,97 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування матеріального та порушення процесуальних норм права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову ОСОБА_4 .

В обґрунтування вимог посилався на те, що 03 серпня 2018 року між ним та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу садового будинку, загальною площею 53,6 кв.м, з будівлями і спорудами та земельну ділянку, під вказаним садовим будинком, який був посвідчений приватним нотаріусом Бригідою В.О.

Вказував, що приватним нотаріусом Бригідою В.О. були перевірені документи, які надані були позивачем, в тому числи правовстановлюючі документи на садовий будинок і землю та документи на підтвердження особи позивача. Подані документи відповідали усім вимогам діючого законодавства України та не було жодних підстав для зупинення реєстрації права власності на спірне майно.

Зазначав, що 27 вересня 2018 року ним були продані садовий будинок та земельна ділянка ОСОБА_2 .

Посилався на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що кримінальне провадження №0008053 від 07 жовтня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України знаходиться у СВ Святошинського УП ГУНП у місті Києві більш ніж півтора роки та досі невстановлений, як факт підробки документів, так і винні у цьому особи, що підтверджується відсутністю обвинувального вироку по даному кримінальному провадженню

Зазначав, що суд першої інстанції посилається на висновок судової почеркознавчої експертизи №17-3/918 від 08 липня 2019 року, проведеної на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 28 травня 2019 року у кримінальному провадженні №0008053 від 07 жовтня 2018 року.

Вважає, що долучені до матеріалів цивільної справи копії висновків судових почеркознавчих експертиз не є висновком експерта у даній цивільній справі в розумінні вимог ЦПК України, і тому не можуть бути належними та допустимими доказами по справі.

Зазначав, що копії висновків судових почеркознавчих експертиз також не можуть вважатися письмовим доказом по даній цивільній справі, враховуючи те, що відповідно до ст.95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Посилався на те, що копії висновків експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, згідно матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0008053 від 07 жовтня 2018 року, всупереч вимогам ст.95 ЦПК України не завірені належним чином та є неналежним на недопустимим письмовим доказом по даній справі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування матеріального та порушення процесуальних норм права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції помилково застосував до виниклих правовідносин ст.387 ЦК України, роблячи висновок в своєму рішенні про те, що спірне майно підлягає витребуванню від відповідача ОСОБА_2 який незаконно, без відповідної правової підстави заволодів ним.

Вказував, що в підтвердження своєї позиції, суд першої інстанції посилався на висновок експерта про проведення почеркознавчої експертизи від 08 липня 2019 року за №17-3/918, що проведена на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року у кримінальному провадженні №0008053 від 07 жовтня 2018 року, який не був судом повною мірою досліджений та даному доказу була надана неналежна правова оцінка.

Зазначав, що відповідачем ОСОБА_2 доведено в суді першої інстанції те, що він є добросовісним набувачем, дане не спростовано позивачем та в матеріалах справи відсутні докази протилежного. Але з не зрозумілих причин та за відсутністю обґрунтування, суд в рішенні дійшов висновку про те, що він незаконно, без відповідної правової підстави заволодів спірним майном.

Вважає, що враховуючи спірні правовідносини, факт незаконності повинен бути доведений саме у кримінальному провадженні і не підлягає встановленню в цивільному.

Вказував, вимоги позивача про визнання за ним права власності на спірне майно, визнання недійним договорів купівлі-продажу спірного майна, є такими, що не відповідають належному способу захисту порушених прав та взагалі повинні були бути залишені без розгляду судом першої інстанції.

Зазначав, що на момент придбання ОСОБА_1 у ОСОБА_4 майна, укладені між сторонами договори купівлі-продажу від 03 серпня 2018 року відповідали усім ознакам дійсності правочину та не є визнані судом недійсними і станом на момент розгляду справи.

Посилався на те, що право власності на відчужуване майно було зареєстроване за ОСОБА_4 , а тому остання в силу положень ст.317 ЦК України вправі була його відчужувати; будь-яких обтяжень та заборон, а також записів про судові спори на вказане майно не було зареєстровано в реєстрі, продавець гарантувала про відсутність прав третіх осіб на відчужуване майно.

Вказував, що факт реєстрації права власності за ОСОБА_1 в єдиному державному реєстрі, а також факт посвідчення нотаріусом договорів купівлі-продажу від 03 серпня 2018 року свідчить про те, що документи, що підтверджують особу та правовстановлюючі документи ОСОБА_4 на відчужуване нею нерухоме майно перевірялися посадовими особами на предмет їх відповідності вимогам законодавства, і у вказаних осіб не було жодних застережень до цих документів.

Зазначав, що згідно інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті Державної міграційної служби у розділі «Перевірка недійсних документів» https://nd.dmsu.aov.ua/, інформація про те, що паспорт позивача недійсний/вкрадений/втрачений - відсутня.

Посилався на те, що до правоохоронних органів із заявою про крадіжку або втрату документів, які посвідчують особу позивача або право власності на майно, ОСОБА_4 не зверталась. Докази про те, що договори купівлі-продажу укладені іншою особою, в тому числі з виконанням підробленого підпису позивачем не надані.

Вказував, що будь-яких належних, достовірних та достатніх доказів того, що позивач договори купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки від 03 серпня 2018 року не підписувала та правочини щодо цього нерухомого майна не укладала, суду не надано.

Зазначав, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірного майна.

Вказував, що надані позивачем копії експертиз, проведених в рамках кримінального провадження, є не експертизами, щодо яких учасники справи, відповідно до наданих прав згідно процесуального кодексу, мали можливість заявити призначення повторної або додаткової експертизи. Експертизи проводились по матеріалам кримінального провадження, а не матеріалам, які містяться в цивільній справі, що не може бути безумовним доказом у справі.

Зазначав, що надані позивачем копії висновків не відповідають порядку засвідчення копій документів передбаченому Національним стандартом України Державної уніфікованої системи документації, затвердженої наказом Держспоживстандарту від 07 квітня 2003 року за № 55, а саме за відсутністю елементів: «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Посилався на те, що справа була призначена до розгляду на 07 лютого 2020 року та на розгляді якої представник апелянта був відсутній з поважних причин, про що надавалось до суду відповідне клопотання про відкладення розгляду справи. Суд призначив розгляд на 17 лютого 2020 року та в цей день прийняв рішення у справі проігнорувавши той факт, що повістка не була ні завчасно і взагалі вручена ОСОБА_2 .

Вказував, що про розгляд справи 17 лютого 2020 року також не було відомо і представнику відповідача ОСОБА_2 , що позбавило можливості реалізувати свої права під час розгляду справи, надати заперечення з приводу залучених позивачем доказів, прийняти участь в судових дебатах та за результатами розгляду справи отримати рішення, про яке представнику відповідача ОСОБА_2 як і представнику відповідача ОСОБА_1 стало відомо лише 18 червня 2020 року.

09 червня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду від позивача ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , в якому позивач вказувала, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. Просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу ОСОБА_1 підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав, проти задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не заперечував.

Позивач та її представник в судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційних скарг заперечували, просили залишити їх без задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мішенін І.С., Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. направив на адресу апеляційного суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій останній просив відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку з тим, що на даний час він хворіє.

Колегія суддів відхиляє клопотання відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи, оскільки відповідач ОСОБА_2 11 серпня 2020 року подавав до суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення судового засідання, яке було призначене на 11 серпня 2020 року о 10.40 год. на іншу дату, у зв`язку з його хворобою. Колегією суддів було задоволено вказане клопотання та відкладено розгляд справи на 15 вересня 2020 року о 17.30 год.

У судове засідання, призначене на 15 вересня 2020 року о 17.30 год. відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явився та доказів того, що він хворіє до заяви від 15 вересня 2020 року не додав.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Згідно з п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Положеннями частин 2, 4 ст.128 ЦПК України визначено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Як вбачається з матеріалів справи, підготовче засідання у справі було призначено на 07 лютого 2020 року о 13.45 год. та відповідачу ОСОБА_2

направлялася судова повістка. Однак, останній у підготовче судове засідання, призначене на 07 лютого 2020 року о 13.45 год. не з`явився, від його представника надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року закрито підготовче засідання у даній справі та справу призначено до розгляду на 17 лютого 2020 року о 15.00 год.

Згідно супровідного листа від 07 лютого 2020 року Святошинським районним судом міста Києва ОСОБА_2 було направлено копію ухвали суду від 07 лютого 2020 року.

При цьому, матеріали справи не місять доказів отримання вказаної ухвали суду ОСОБА_2 , отже і доказів повідомлення останнього про розгляд справи призначеної на 17 лютого 2020 року о 15.00год.

А відтак, судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені норми процесуального права, оскільки справу було розглянуто за відсутності відповідача ОСОБА_2 , не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового розгляду, що є безумовною підставою для скасування рішення суду відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що позов ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,згідно договорів дарування від 15 вересня 2015 року, які посвідчені державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Кузьмичем В.М., ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_4 прийняла у дар нерухоме майно, а саме:

садовий будинок,за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,6 кв.м, житловоюплощею30,3 кв.м, з будівлями та спорудами - сараї-літ.Б, В,Е,И; вбиральня-літ.Г; навіс-літ.Д; гараж-літ.Ж;майстерня-літ.З;споруди №№1,2,3,4;

земельну ділянку площею 0,0773 га, кадастровий номер :75:823:0007, яка розташована: АДРЕСА_1 (використання) земельної ділянки - для ведення садівництва.

На підставі договорів дарування садового будинку та земельної ділянки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 15 вересня 2015 року були внесені відомості про право власності ОСОБА_4 на вищевказане майно.

03 серпня 2018 року від імені ОСОБА_4 зі ОСОБА_1 було укладено договори купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О., зареєстровані у реєстрі за №507 та №508, згідно яких ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_1 купив належні ОСОБА_4 садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,6 кв.м, житловоюплощею30,3 кв.м, з будівлями та спорудами - сараї-літ.Б, В,Е,И; вбиральня-літ.Г; навіс-літ.Д; гараж-літ.Ж;майстерня-літ.З;споруди №№1,2,3,4та земельну ділянку площею 0,0773 га, кадастровий номер :75:823:0007, яка розташована: АДРЕСА_1 (використання) земельної ділянки - для ведення садівництва.

Цього ж дня приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О. зареєстровано право власності на спірний будинок і земельну ділянку за ОСОБА_1 , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 серпня 2018 року.

Згідно договорів купівлі-продажу від 27 вересня 2018 року ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 прийняв у власність від продавцясадовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,6 кв.м, житловоюплощею30,3 кв.м, з будівлями та спорудами - сараї-літ.Б, В,Е,И; вбиральня-літ.Г; навіс-літ.Д; гараж-літ.Ж;майстерня-літ.З;споруди №№1,2,3,4та земельну ділянку площею 0,0773 га, кадастровий номер :75:823:0007, яка розташована: АДРЕСА_1 (використання) земельної ділянки - для ведення садівництва.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала на те, що 29 вересня 2018 року зранку від сусідів їй стало відомо про те, що невстановлені особи проникли на територію її земельної ділянки, при цьому, зламали двері та нищать її майно, палять її речі. Прибувши на місце, вона побачила раніше невідомого їй чоловіка, який представився як ОСОБА_2 та повідомив їй, що земельна ділянка та будинок належить йому на праві власності, на підтвердження чого надав договори купівлі-продажу від 27 вересня 2018 року, продавцем за якими був ОСОБА_1 , а також показав договори купівлі-продажу від 03 серпня 2018 року, покупцем за якими був ОСОБА_1 , а вона начебто продавцем.

Позивач вказувала на те, що вона ніяких договорів купівлі-продажу, інших документів на продаж садового будинку та земельної ділянки на право передачі права власності чи будь-яких довіреностей, які б давали такі права вона не підписувала та не видавала.

З приводу підробки документів на садовий будинок та земельну ділянку, ОСОБА_4 звернулася з заявою до Святошинського УП ГУНП у місті Києві.

З матеріалів справи вбачається, що СВ Святошинського УП ГУНП у місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0008053 від 07 жовтня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України за фактом підробки документів з боку невстановлених осіб на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

На підтвердження своїх вимог позивач надала до суду висновок судової почеркознавчої експертизи №17-3/918 від 08 липня 2019 року та висновок судової експертизи №17-3/1438 від 13 листопада 2019 року, які проведені в рамках кримінального провадження №0008053 від 07 жовтня 2018 року.

Відповідно до висновку почеркознавчої експертизи №17-3/918 від 08 липня 2019 року, складеного судовим експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Фандіковою К.Г., проведеної на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 28 травня 2019 року у кримінальному провадженні №0008053 від 07 жовтня 2018 року:

підпис від імені ОСОБА_4 та рукописний запис « ОСОБА_4 » у графі «Продавець: ОСОБА_4 » у договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 03 серпня 2018 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0773 га, кадастровий номер земельної ділянки: :75:823:0007, виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою;

підпис від імені ОСОБА_4 та рукописний запис « ОСОБА_7 » у графі «Підписи: 2» у договорі дарування земельної ділянки (серійний номер НАМ 926382) від 15 вересня 2015 року, виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою;

підпис від імені ОСОБА_4 та рукописний запис « ОСОБА_8 » у графі «Підпис:» у заяві від 03 серпня 2018 року про відчуження земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0773 га, кадастровий номер земельної ділянки: :75:823:0007, виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою;

підпис від імені ОСОБА_4 та рукописний запис « ОСОБА_4 » у графі «Підпис:» у заяві від 03 серпня 2018 року на придбання земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0773 га, кадастровий номер земельної іиянки: :75:823:0007, виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою;

підпис від імені ОСОБА_4 та рукописний запис « ОСОБА_4 » у графі «Продавець: ОСОБА_4 » у договорі купівлі-продажу садового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0773 га, кадастровий номер земельної ділянки: :75:823:0007, виконані не ОСОБА_4 , а іншою собою;

підпис від імені ОСОБА_4 та рукописний запис « ОСОБА_9 » у гафі «Підписи: 2.» у договорі дарування садового будинку (серійним номером НАМ 926383) від 15 вересня 2015 року, виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою;

підпис від імені ОСОБА_4 та рукописний запис « ОСОБА_4 » у графі «Підпис:» у заяві від 03 серпня 2018 року про відчуження садового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0773 га, кадастровий номер земельної ділянки: :75:823:0007, виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою;

підпис від імені ОСОБА_4 та рукописний запис « ОСОБА_4 » у рафі «Підпис:» у заяві від 03 серпня 2018 року на придбання садового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0773 га, кадастровий номер земельної ділянки: :75:823:0007, виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою.

Згідно висновку судової експертизи №17-3/1438 від 13 листопада 2019 року, складеного судовим експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Юзишиною Т.В., проведеної на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 19 серпня 2019 року у кримінальному провадженні №0008053 від 07 жовтня 2018 року:

підпис від імені Кузьмича В.М. в графі «Державний нотаріус» договору дарування земельної ділянки з серійним номером НАМ 926382 від 15 вересня 2015 року на бланку з вихідними даними виробника ДП КОФ. Зам. 1110 2015 р. І кв., виконаний не Кузьмичем Василем Миколайовичем , а іншою особою, з наслідуванням його підпису;

підпис від імені Кузьмича В.М. в графі «Державний нотаріус» договору дарування садового будинку з серійним номером НАМ 926383 від 15 вересня 2015 року на бланку з вихідними даними виробника ДП КОФ. Зам. 1110 2015 р. І кв., виконаний не Кузьмичем Василем Миколайовичем , а іншою особою, з наслідуванням його підпису;

підпис від імені Кузьмича В.М. в графі «Державний нотаріус» договору дарування земельної ділянки з серійним номером НАМ 926382 від 15 вересня 2015 року на бланку з вихідними даними виробника ДП КОФ. Зам. 1180 2015 р. І кв., виконаний Кузьмичем Василем Миколайовичем ;

підпис від імені Кузьмича В.М. в графі «Державний нотаріус» договору дарування садового будинку з серійним номером НАМ 926383 від 15 вересня 2015 року на бланку з вихідними даними виробника ДП КОФ. Зам. 1180 2015 р. І кв., виконаний Кузьмичем Василем Миколайовичем .

У судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник пояснили, що приватному нотаріусу КМНО Бригіді В.О. для підтвердження права власності ОСОБА_4 на спірне майно були надані підробні договори дарування садового будинку та земельної ділянки від 15 вересня 2015 року, посвідчені державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Кузьмичем В.М. та надано підробний паспорт ОСОБА_4 .

Позивачем для огляду в судовому засіданні апеляційного суду були надані оригінали договорів дарування садового будинку та земельної ділянки від 15 вересня 2015 року, посвідчені державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Кузьмичем В.М., на підставі яких вона набула право власності на спірне майно та оригінал паспорту ОСОБА_4 .

В судовому засіданні представник позивача зазначав, що оригінал паспорту, який наявний у позивача оглядався судом першої інстанції. Вказану обставину підтвердив в судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 .

Як вбачається з копії паспорту на ім`я ОСОБА_4 , який наданий приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О. до суду першої інстанції та копії паспорту ОСОБА_4 , оригінал якого було оглянуто в судовому засіданні вони є відмінними в оформленні (друкований та рукописний текст), в них зазначено різне місце народження.

В паспорті на ім`я ОСОБА_4 , який було надано приватному нотаріусу КМНО Бригіді В.О. вклеєна фотографія невідомої особи.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦКУкраїни підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно з статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У п.10 постанови Пленуму Верховною Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» надано роз`яснення, що не піддягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Згідно частинипершої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі №6-140цс14 власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що оспорювані договори купівлі-продажу від 03 серпня 2018 року, укладені від імені ОСОБА_4 з ОСОБА_1 , посвідчені приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О. суперечать чинному законодавству та мають ознаки підроблення.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не мала наміру відчужувати належну їй земельну ділянку та садовий будинок, договорикупівлі-продажу від 03 серпня 2018 року з відповідачем ОСОБА_1 остання не укладала та не підписувала, а тому її волевиявлення, як законного власника, на відчуження спірного нерухомого майна не було.

Отже, ОСОБА_1 набув право власності на спірний садовий будинок та земельну ділянку незаконно та в подальшому відчужив спірне нерухоме майно на користь ОСОБА_2 .

Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідачами ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не було надано доказів в обгрунтування своїх заперечень проти позову.

Таким чином, договори купівлі-продажу від 03 серпня 2018 року укладені від імені ОСОБА_4 зі ОСОБА_1 на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України є недійсними, отже вимоги ОСОБА_4 про визнання оскаржуваних договорів недійсними підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для витребування відповідно до ст.388 ЦК України з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь позивача садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,6 кв.м, (житловою площею 30,3 кв.м), з будівлями та спорудами - сараї-літ.Б, В, Е, И; вбиральня-літ.Г; навіс-літ.Д; гараж-літ.Ж; майстерня-літ.З; споруди №№1,2,3,4 та земельну ділянку площею 0,0773 га, кадастровий номер :75:823:0007, цільове призначення - ведення садівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вказане нерухоме майно вибуло з володіння позивача поза її волею.

Щодо вимог ОСОБА_4 про визнання її права власності на спірне майно колегія суддів виходить з наступного.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (п.89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц).

Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам).

Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження є загальними засадами державної реєстрації прав (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Цей припис необхідно розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем.

Отже, пред`явлення власником нерухомого майнавимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права.

Аналогічніправовівисновкивикладенів постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц та постановах Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі №183/7765/15, від 18 березня 2020 року у справі №310/2647/17-ц.

Таким чином, вимоги ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на спірне майно не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що подані приватному нотаріусу КМНО Бригіді В.О. документи відповідали усім вимогам діючого законодавства України та не було жодних підстав для зупинення реєстрації права власності на спірне майно та доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про те, що: факт посвідчення нотаріусом договорів купівлі-продажу від 03 серпня 2018 року свідчить про те, що документи, що підтверджують особу та правовстановлюючі документи ОСОБА_4 на відчужуване нею нерухоме майно перевірялися посадовими особами на предмет їх відповідності вимогам законодавства, і у вказаних осіб не було жодних застережень до цих документів; докази про те, що договори купівлі-продажу укладені іншою особою, в тому числі з виконанням підробленого підпису позивачем не надані спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Посилання апелянтів на те, що копії висновків почеркознавчих експертиз не є висновком експерта у даній цивільній справі в розумінні вимог ЦПК України, і тому не можуть бути належними та допустимими доказами по справі колегія суддів відхиляє, оскільки почеркознавчі експертизи були проведені в рамках кримінального провадження №0008053 від 07 жовтня 2018 року, судові експерти були попереджені про кримінальну відповідальність згідно з ст.ст.384, 385 КК України та надані до суду висновки експертів належним чином засвідчені слідчим Святошинського УП ГУНП у місті Києві.

Доводи ОСОБА_2 про те, що він є добросовісним набувачем, а тому відсутні підстави для витребування у нього майна, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно статті 388 ЦК України ОСОБА_4 має право на витребування майна від добросовісного набувача ОСОБА_2 , оскільки спірне майно з володіння позивача вибуло не з її волі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 та апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу садового будинку, який був укладений 03 серпня 2018 року від імені ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) зі ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,6 кв.м, (житловою площею 30,3 кв.м), з будівлями та спорудами - сараї-літ.Б, В, Е, И; вбиральня-літ.Г; навіс-літ.Д; гараж-літ.Ж; майстерня-літ.З; споруди №№1,2,3,4, посвідченого 03 серпня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., зареєстрованого в реєстрі за №507.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0773 га, кадастровий номер :75:823:0007, укладений 03 серпня 2018 року від імені ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) зі ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., зареєстрованого в реєстрі за №508.

Витребуватиз незаконного володіння ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,6 кв.м, (житловою площею 30,3 кв.м), з будівлями та спорудами - сараї-літ.Б, В, Е, И; вбиральня-літ.Г; навіс-літ.Д; гараж-літ.Ж; майстерня-літ.З; споруди №№1,2,3,4 та земельну ділянку площею 0,0773 га, кадастровий номер :75:823:0007, цільове призначення - ведення садівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: