Провадження № 22-ц/810/217/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Авалян Н.М. (суддя-доповідач)

суддів - Дронської І.О., Яреська А.В.

за участю секретаря судового засідання - Перишкіна Т.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області (суддя Посохов І.С.)

від 05 лютого 2020 року

у справі про встановлення факту смерті особи

учасники справи:

заявниця - ОСОБА_1

заінтересована особа - Алчевський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області

встановив:

Заявниця просила встановити факт смерті громадянки ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кадіївка Луганської області (тичасово окупованій території України).

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні заяви.

В апеляційній скарзі заявниця просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити її заяву, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заінтересована особа правом відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції повністю відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявниця не має права на звернення до суду з даною заявою, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Виходячи з системного аналізу норм Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу України, поняттями «родичі», «родинні стосунки» охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням.

Також визначення поняття «близький родич» міститься у п. 1 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, згідно з яким суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб).

Зі змісту поданої заяви та доданих до неї документів суд не має можливості встановити ступінь родинних зв`язків між заявницею ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_2 , адже будь-які докази родинних відносин між ними в матеріалах справи відсутні. Надані представником заявниці договір-замовлення на організацію та проведення поховання та інші документи, які свідчать про те, що заявниця здійснила поховання ОСОБА_2 , не можуть бути доказом родинних відносин між заявницею та померлою особою.

За відсутності доказів родинних відносин між заявницею та померлою особою, суд дійшов висновку про те, що заявниця не наділена правом подання заяви про встановлення факту смерті громадянки ОСОБА_2 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України.

Апеляційний суд з цим висновком погоджується, оскільки він відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також узгоджується з правовими висновками Касаційного цивільного суду Верховного Суду, висловленими у справах зазначеної категорії (постанова від 29 січня 2020 року у справі № 243/385/19, постанова від 25 квітня 2019 року у справі № 265/6342/17, постанова від 12 грудня 2018 року у справі № 755/18640/16-ц).

В зазначених постановах Верховний Суд дійшов наступних висновків.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Положеннями цієї статті, яка встановлює особливі вимоги до провадження у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначено коло осіб, яких закон наділяє правом на звернення до суду з такими заявами, а саме - родичів померлого або їх представників.

Обмеження права на звернення із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, передбачені статтею 317 ЦПК України, встановлені з метою недопущення внесення до Державного реєстру актів цивільного стану громадян недостовірних відомостей за зверненнями сторонніх осіб.

Вказівка процесуальної норми на суб`єкта, який вправі звернутись із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, свідчить про встановлення законодавцем обов`язкових до врахування обмежень у можливості звернення до суду з відповідною заявою.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 , не стверджувала, що не є членом сім`ї або родичем громадянки ОСОБА_2 , але вважала що вона має право зареєструвати її смерть у встановленому законом порядку на тій підставі, що вона поховала ОСОБА_2 .

Оскільки заявниця не є родичкою померлої особи, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України заявниця не має права на звернення до суду із відповідною заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Доводи апеляційної скарги про порушення майнових прав заявниці не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

В апеляційній скарзі заявниця посилається на те, що встановлення факту смерті ОСОБА_2 та подальша державна реєстрація смерті необхідна їй для встановлення факту проживання з громадянкою ОСОБА_3 однією сім`єю для реалізація права на спадкування, а отже, виходячи з принципу недопущення дискримінації, вона має право на звернення до суду з вказаною заяво.

З цього приводу апеляційний суд зауважує, що ст. 317 ЦПК України визначено спеціальний порядок встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України та вичерпний перелік осіб, які мають право звернутись з відповідною заявою, до яких заявниця не відноситься.

Проте, Цивільним процесуальним кодексом України передбачений загальний порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження за заявою будь-якої особи, для якої встановлення певного факту має юридичне значення.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.7 ст.19 ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст.293 ЦПК України) .

В порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України)

Відповідно до ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зокрема, встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Таким чином, відмова у задоволенні заяви про встановлення факту смерті, що подана та розглянута за спеціальною нормою, не позбавляє заявницю права звернутись до суду із заявою про встановлення фактів, що мають для неї юридичне значення, у загальному порядку.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини справи, дослідивши надані докази у справі й надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви.

Отже, рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 388, 389, 390, 391 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови (15 травня 2020 року).

Процесуальний строк касаційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Головуючий

Судді