Справа №463/4480/20
Провадження №4-с/463/23/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи державний виконавець Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Гармадій Юлія Тарасівна, Личаківський відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) про визнання бездіяльності незаконною, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою про визнання незаконною бездіяльності державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Гармадій Ю.Т., яка полягала у не здійсненні перерахунку суми заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі ч. 2 ст. 198 СК України виходячи з середньої заробітної плати працівника у м. Львові та у не наданні розрахунку такої заборгованості, а також просить зобов`язати останню здійснити перерахунок суми заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_2 на його утримання за період з 24.09.2018р. по даний час виходячи з середньої заробітної плати працівника у м. Львові та надати розрахунок такої заборгованості.

В обґрунтування скарги покликається на те, що на примусовому виконанні в Личаківському ВДВС м. Львів ЗМУМЮ (м. Львів) перебуває виконавчий лист, виданий Личаківським районним судом м. Львова у цивільній справі № 463/5513/18 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліментів в розмірі 920,50 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно, починаючи з 24.09.2018р. і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років. Такі аліменти боржником не сплачуються взагалі і з цього приводу звернувся до державного виконавця для отримання розрахунку заборгованості. Згідно проведеного державним виконавцем розрахунку, заборгованість боржника станом на 18.02.2020р. становить 16551,12 грн. Вважає, що державний виконавець невірно провів розрахунок, оскільки боржник ніде не працює, внаслідок чого заборгованість за аліментами має визначатись за правилами ч. 2 ст. 195 СК України виходячи із середньої заробітної плати працівника для м. Львова. В порядку судового контролю просить визнати таку бездіяльність неправомірною та зобов`язати провести розрахунок заборгованості за правилами ч. 2 ст. 195 СК України виходячи із середньої заробітної плати працівника для м. Львова.

Начальник Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) направив до суду письмові заперечення проти скарги, вважаючи таку необґрунтованою. Зокрема, згідно виконавчого документа присуджено до стягнення аліменти в розмірі 920,50 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно. Відповідно, саме з цієї твердої грошової суми проводився розрахунок заборгованості за аліментами. Просить в задоволенні скарги відмовити.

В судове засідання скаржник та заінтересовані особи не з`явились, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Скаржник, а також начальник Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) подали заяву про розгляд скарги у їх відсутності. Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З огляду на зазначене, суд вважає можливим розглянути скаргу у відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 463/5513/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, оцінивши в сукупності зібрані докази, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

У п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16.01.2019р., яке не оскаржувалось і набрало законної сили (а.с.22-23 справи № 463/5513/18) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти в розмірі 920,50 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно, починаючи з 24 вересня 2018 року і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.

Вказане рішення перебуває на примусовому виконанні у Личаківському відділі державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів).

У зв`язку з відсутністю інформації про місце проживання або перебування боржника ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 27.05.2020р. ОСОБА_2 за поданням державного виконавця оголошена в розшук.

Як вбачається з поданого розрахунку заборгованості (а.с.24), аліменти боржником не сплачуються взагалі. Станом на 18.02.2020р. розмір заборгованості становить 16551,12 грн. При цьому, визначаючи таку заборгованість державний виконавець виходив з того, що розмір стягуваних аліментів становить 920,50 грн., а після підняття згідно Закону прожиткового мінімуму для працездатних осіб 50 % від такої суми.

За змістом частини першої статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При цьому, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів позивач тим самим визначив спосіб їх стягнення, а саме тверда грошова сума в розмірі 920,50 грн. але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно.

Відповідно, не маючи права вийти за межі позовних вимог суд присудив стягнення аліментів у спосіб, обраний позивачем.

Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Стаття 195 СК України виходячи з її юридичного змісту визначає правила обчислення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).

Так, згідно частин першої та другої цієї статті, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Тобто, правила цієї норми поширюються на випадки, коли аліменти присуджені у частці від заробітку. Однак, у справі № 463/5513/18 суд присудив аліменти не у частці, а у твердій грошовій сумі, внаслідок чого правила статті 195 СК України на дані правовідносини не поширюються незалежно від того, працював чи ні платник аліментів.

Отже, визначаючи розмір заборгованості відповідно до присудженої до стягнення твердої грошової суми державний виконавець не допустив протиправної бездіяльності, а відтак не повинен був проводити розрахунок за правилами ч. 2 ст. 195 СК України виходячи із середньої заробітної плати працівника для м. Львова.

Виходячи з таких обставин, право скаржника не було порушеним і тому суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 260, 447, 450, 451, 453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи державний виконавець Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Гармадій Юлія Тарасівна, Личаківський відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) про визнання бездіяльності незаконною, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.