Дата документу 05.05.2020 Справа № 266/420/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №266/420/19 Головуючий у 1 інстанції: Бульба О.М.
Провадження № 22-ц/807/1645/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам та пені за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам та пені за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначала, що з 18 грудня 2015 року по 24 листопада 2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_3 . Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_4

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 20 липня 2017 року зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку, починаючи з 28 квітня 2017 року і до повноліття дитини.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від12 листопада 2018 року, розмір аліментів, які призначено до стягнення на користь ОСОБА_1 було зменшено з 1/3 частини до 1/5 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач зазначала, що ОСОБА_3 ухиляється від обов`язку виховувати та утримувати дитину, зокрема, станом на 01 жовтня 2018 року заборгованість по аліментах складала 66066,09 грн.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просила суд стягнути зі ОСОБА_3 заборгованість по сплаті аліментів за період з 28 квітня 2017 року по 01 жовтня 2018 року у розмірі 66066,09 грн. та пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 164817,85 грн., а всього 230883,94 грн.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 лютого 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 пеню за несплату аліментів у період з квітня 2017 року по вересень 2018 року (включно) в загальному розмірі 20053,31 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Суд першої інстанції зазначив, що сума пені за несплату аліментів, яку заявлено позивачем, обчислена без дотримання формули встановленої законодавцем, та провівши відповідний розрахунок дійшов висновку про стягнення зі ОСОБА_4 пені у розмірі 20053,31 грн. Відмова суду у стягненні зі ОСОБА_4 заборгованості зі сплати аліментів в період з квітня 2017 року по вересень 2018 року у розмірі 66066,09 грн. мотивована тим, що аліменти вже стягнуті судовим рішенням, а отже повторному стягненню не підлягають.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 лютого 2020 року, та постановити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження сплати відповідачем заборгованості у розмірі 66066,09 грн., а отже твердження суду про сплату цієї заборгованості є помилковими. Також, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц, та посилаючись на відповідний розрахунок, зазначає, що розмір пені за прострочення сплати аліментів станом на 10 грудня 2018 року складає 164817,85 грн.

ОСОБА_3 своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав. Втім, за приписами частини третьої цієї статті, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, учасники справи та їх представники в судове засідання не з`явились.

04 травня 2020 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та представника позивача (а.с. 110-111).

Відповідач ОСОБА_3 про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що 18 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_4 (а.с. 9).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 липня 2017 року зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_3 щомісячно, але не менше 30№% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 квітня 2017 року і до повноліття дитини (а.с. 7).

Постановою державного виконавця Енергодарського міського ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 15 листопада 2017 року прийнято до свого провадження виконавчий лист № 266/1631/17 виданий на підставі вищезазначеного рішення (а.с. 8).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 листопада 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 6).

З розрахунку заборгованості по аліментам по виконавчому листу № 266/1631/17 вбачається, що заборгованість ОСОБА_3 станом на 31 жовтня 2017 року дорівнювала 15530,65 грн. (а.с. 77). Станом на 01 жовтня 2018 року заборгованість зі сплати аліментів складає 66066,09 грн. (а.с. 11). З зазначених розрахунків також встановлено, що ОСОБА_3 було здійснено сплату аліментів на користь ОСОБА_1 у квітні 2018 р. в сумі 100 грн. та у липні 2018 р. в сумі 1000 грн.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Так, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 листопада 2018 року зменшено розмір аліментів, які стягуються зі ОСОБА_3 , за рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 липня 2017 року, на користь ОСОБА_1 , з 1/3 частини до 1/5 частини усіх видів доходів (заробітку) ОСОБА_3 , щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення ОСОБА_4 повноліття. Виконавчі листи, видані на виконання рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 липня 2017 року про стягнення аліментів по справі № 266/1631/17 відкликано.

Згідно з наданим ОСОБА_1 розрахунком, загальна сума неустойки (пені), що визначена додаванням сум неустойки за кожний з місяців заборгованості, станом на 10 грудня 2018 року склала 164817,85 грн.

Відповідно до Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства», він визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини.

У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. Роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «С. В. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Так, Верховний Суд України зробив два правових висновки щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13 та від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14, і саме таким порядком обчислення неустойки (пені) зі сплати аліментів керувався суд першої інстанції при ухваленні рішення. При цьому суд застосував частину другу статті 196 СК України та зменшив розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У пізніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 Верховний Суд України відступив від правової позиції щодо застосування частини першої статті 196 СК України та змінив порядок обчислення неустойки (пені) зі сплати аліментів, зазначивши , що неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, тому й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. З урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року (справа № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і зазначила, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року справа № 755/10947/17 провадження № 14-435цс18 зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Вбачається, що визначаючи розмір пені за порушення строків сплати аліментів, суд першої інстанції застосував саме таке правило, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року (справа № 333/6020/16-ц) зазначено, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) питання вирішено аналогічно, проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

З огляду на наведене, колегією суддів не приймаються посилання скаржниці на формулу, наведену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18).

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд безпідставно відмовив їй в стягненні заборгованості по аліментам у розмірі 66066,09 грн., оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження сплати ОСОБА_4 зазначеної заборгованості.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно розрахунку державного виконавця Енергодарського міського ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області, станом на 01 жовтня 2018 року у ОСОБА_3 наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 66066,09 грн.

Отже, колегія суддів звертає увагу скаржниці на те, що ОСОБА_3 має заборгованість зі сплати аліментів, втім, вона підлягає стягненню в порядку ЗУ «Про виконавче провадження». Задоволення її вимог в цій частині призведе до подвійного стягнення з боржника заборгованості, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 лютого 2020 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 06 травня 2020 року.

Головуючий

Судді: