Справа № 243/4236/20
Провадження № 2/243/1556/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м. Слов`янськ

Суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Старовецький В.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 , за участю осіб, щодо яких вживаються заходи забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича, приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименко Романа Васильовича про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», за участю третіх осіб приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича, приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименко Романа Васильовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову у даній цивільній справі шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні ВП № 61902053 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича від 25.03.2020 року № 4314, та скасування постанови про арешт коштів боржника у ВП № 61902053 від 23.04.2020 року.

Заява мотивована тим, що 05.05.2020 року засобами зв`язку «Укрпошта» на адресу позивача надійшов лист в якому знаходився пакет документів, ознайомившись з якими ОСОБА_1 дізналася, що стосовно неї відкрито виконавче провадження про стягнення з неї 24265,94 гривень на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс»» за виконавчим написом приватного нотаріуса Колейчик В.В. № 4314 від 25.03.2020 року. Крім цього зазначеним листом приватний виконавець надіслав постанову про арешт коштів боржника за ВП № 61902053 від 23.04.2020 року, яким на кошти позивача накладається арешт в АТ «Ощадбанк» та АТ КБ «Приватбанк». Позивач зазначає, що жодних кредитних договорів в розумінні цивільного кодексу України вона з відповідачем не підписувала. Окрім цього, виконавче провадження відкрито з грубими порушеннями Закону, оскільки відкрито у м. Києві, де позивач ніколи не проживала, а мешкає у м. Слов`янську Донецької області.

Крім того, у заяві про забезпечення позову позивач просила звільнити її від сплати судового збору, посилаючись на постанову Великої палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі № 761/24881/16-ц, згідно якої Суд визнав, що позивачі у справах про захист своїх прав як споживачів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи у судових інстанціях, як це передбачено ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Розглянувши клопотання про звільнення від сплати судового збору, заяву про забезпечення позову, суд прийшов до наступних висновків.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснює, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може

істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 6 статті 151 ЦПК України встановлено, що до заяви про забезпечення позову додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Частиною 1 згаданої вище статті Закону встановлено, що підставами звільнення від сплати судового збору є певні умови, а саме:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З вищевикладеного слідує, що перелік підстав звільнення від сплати судового збору, встановлений ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» є вичерпним.

Між тим, відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Нормами ч. 6 ст. 13 Закону Укріїни «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відступаючи від практики Верховного Суду України, колегія суддів Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21.03.2018 року по справі № 761/24881/16-ц вказала, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (ст. 22 «Про захист прав споживачів», ст. 1 ЦПК України у редакції на час постановлення оскарженої ухвали, ст. 2 ЦПК України у редакції на час розгляду справи Верховним Судом).

За основу приймається те, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що клопотання позивача про звільнення її від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову підлягає задоволенню, оскільки у даному позові ОСОБА_1 ставить питання щодо захисту своїх порушених прав.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку

між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» наголошує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на ту особу, яка заявляє відповідне клопотання. Отже, за загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

В матеріалах даної цивільної справи міститься постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименко Романа Васильовича від 23.04.2020 року про відкриття виконавчого провадження № 61902053 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості у розмірі 21696,31 гривень. Крім того, міститься постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименко Романа Васильовича про арешт коштів боржника від 23.04.2020 року по виконавчому провадженню № 61902053, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів ОСОБА_1 .

Наведене свідчить про наявність зв`язку між визначеними заходами до забезпечення позову в частині зупинення звернення стягнення за виконавчим написом, співмірність та адекватність таких заходів із заявленими вимогами. Вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, в разі задоволення позову - забезпечить можливість виконання рішення суду. Навпаки, невжиття зазначених заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

При цьому, дослідивши збалансованість інтересів сторін, суд дійшов висновку, що застосування вищезгаданих заходів до забезпечення позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів стягувача у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Водночас, беручи до уваги те, що позивачем вказується на фактичне порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, суд дійшов висновку про можливість існування небезпеки в заподіянні шкоди правам, свободам та інтересам позивача до вирішення спору по суті та набрання рішенням законної сили, оскільки до закінчення розгляду даної справи приватним виконавцем можливо буде стягнуто з позивача грошові кошти.

Верховний Суд у постанові від 16.08.2018 року по справі № 910/1040/18 виклав правову позицію, згідно якої застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, яким звернено стягнення на майно, та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні ВП № 61902053 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича від 25.03.2020 року № 4314, є адекватним та ефективним способом забезпечення позову, тому заява в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про скасування постанови про арешт коштів боржника у ВП № 61902053 від 23.04.2020 року суд керується наступним.

Як підтверджується матеріалами справи, 23.04.2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименко Романа Васильовича відкрито виконавче провадження № 61902053 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості у розмірі 21696,31 гривень, яку винесено на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича № 4314 від 25.03.2020 року, який є предметом оскарження у даній справі.

У межах вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименко Романом Васильовичем винесено постанову від 23.04.2020 року про арешт коштів боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до приписів ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Аналіз змісту вказаних приписів Закону України «Про виконавче провадження» дає суду підстави вважати, що накладення державним виконавцем арешту на майно та кошти боржника є заходом забезпечення виконання виконавчого документу шляхом вилучення арештованого майна (коштів) та його реалізації.

На думку суду, задоволення такої вимоги позивача буде фактично ухваленням рішення без розгляду цивільної справи по суті, оскільки позивач просить скасувати постанову про арешт коштів божника, яку винесено в рамках виконавчого провадження за виконавчим написом приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича № 4314 від 25.03.2020 року, правомірність якого оспорюється, що за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог без вирішення спору по суті, і вжиття такого заходу суперечитиме вимогам ч.10 ст.150 ЦПК України.

Відтак, суд вважає, що застосуванням такого способу забезпечення позову, судом наперед буде надано правову оцінку оспорюваному виконавчому напису, без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Враховуючи завдання цивільного судочинства, а також необхідність ефективного захисту позивачем своїх прав та відсутність порушення будь-яких прав відповідача вжиттям такого заходу забезпечення позову, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявленої ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову.

Між тим, частиною 8 статті 153 ЦПК України встановлено, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Згідно ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою

про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Проте, в даному випадку суд не вбачає необхідності в зустрічному забезпеченні, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідач понесе збитки у зв`язку із заявою позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-154 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Заяву ОСОБА_1 , за участю осіб, щодо яких вживаються заходи забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича, приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименко Романа Васильовича про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні ВП № 61902053 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича від 25 березня 2020 року № 4314.

В задоволенні іншої частини заяви про забезпечення позову - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя

Слов`янського міськрайонного суду В.І. Старовецький