Провадження № 22-ц/802/307/20 Категорія: 68 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Здрилюк О. І.,

з участю секретаря Лимаря Р. С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Мартинюк О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2019 року

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 23.05.1998 між ним та ОСОБА_3 було укладено шлюб, за час якого у них народилося двоє дітей сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, сімейне життя із відповідачкою не склалося і зазначає, що з 29.07.2015 року вони фактично припинили будь-які шлюбні відносини. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.02.2016 року шлюб між ним та ОСОБА_3 було розірвано. У період спільного проживання у шлюбі ними на ім`я відповідачки було відкрито два депозитних рахунки у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень». Розмір вкладів за вказаними депозитами станом на 01.01.2015 становив 9 545,00 Євро та 240160,00 грн. Вказане майно є спільним майном подружжя, проте відповідач розпорядилася зазначеними коштами на власний розсуд, знявши їх з депозитних рахунків після фактичного припинення шлюбних відносин та використала на власний розсуд. Вказує, що оскільки станом на дату відкриття депозитних рахунків в ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» на ім`я ОСОБА_3 вони перебували у зареєстрованому шлюбі, тому кошти на зазначених депозитних рахунках є спільним майном подружжя, частки в якому рівні.

Зі слів ОСОБА_3 йому стало відомо, що кошти з депозитних рахунків ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» нею були зняті, документального підтвердження коли саме вона без моєї згоди розпорядилась їхніми спільним сумісним майном йому не відомо. Разом з тим, вказує, що депозитні рахунки в ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» ОСОБА_3 були закриті після 29.07.2015 року, тобто після того як між ними були припинені фактичні шлюбні відносини, а тому, вважає, що зазначені грошові кошти підлягають поділу, оскільки були використані відповідачкою після фактичного припинення шлюбних відносин та не в інтересах сім`ї. Враховуючи викладене, просить суд визнати спільною сумісною власністю його ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові вклади у ПАТ «Банк інвестицій і заощаджень» в сумі 9 545,00 Євро та 240160,00 грн., а також стягнути з відповідачки понесені судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2019 року ухвалено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошовий вклад у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» в сумі 9545 (дев`ять тисяч п`ятсот сорок п`ять) євро.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошовий вклад у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» в сумі 240160 (двісті сорок тисяч сто шістдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1536 (тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 , покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 зазначає, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними, вказує, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив матеріали справи, рішення постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з цим, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржене судове рішення залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що грошові вклади у ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» в сумі 9545 євро та 240160 грн., є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Однак з такими висновками суду колегія суддів не погоджується виходячи з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.05.1998 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

За час шлюбу у сторін народилося двоє спільних дітей сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.02.2016 року шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано. Вказане судове рішення набрало законної сили 23.02.2016 року (а.с. 10).

З Договору строкового банківського вкладу № 19985/2, укладеного 27.06.2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень», встановлено, що відповідачкою було відкрито на своє їм`я депозитний рахунок № НОМЕР_1 , на якому остання розмістила вклад (депозит) в ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» в розмірі 9545 Євро на умовах, зазначених у даному договорі (а.с. 37).

З Договору строкового банківського вкладу № 20664/2, укладеного 27.10.2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» слідує, що відповідачкою було відкрито на своє ім`я депозитний рахунок № НОМЕР_2 , на якому було розміщено вклад (депозит) в ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» в розмірі 6000 грн. на умовах, зазначених у даному договорі (а.с. 38).

Як вбачається з Договору строкового банківського вкладу № 22345/2, укладеного 24.06.2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень», відповідачкою було відкрито на своє ім`я депозитний рахунок № НОМЕР_3 , на який остання розмістила вклад (депозит) в ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» в розмірі 105000 грн. на умовах, зазначених у даному Договорі (а.с. 39).

Відповідно до Договору строкового банківського вкладу № 22544/2, укладеного 17.07.2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень», відповідачкою було відкрито на своє ім`я депозитний рахунок № НОМЕР_4 , на який остання розмістила вклад (депозит) в ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» в розмірі 92328,88 грн. на умовах, зазначених у даному договорі (а.с. 40).

На підставі Договору строкового банківського вкладу № 20936/2, укладеного 04.12.2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень», відповідачкою було відкрито на своє ім`я депозитний рахунок № НОМЕР_5 та розміщено вклад (депозит) в ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» в розмірі 84159,73 грн. на умовах, зазначених у даному договорі (а.с. 41).

Відповідно до Договору строкового банківського вкладу № 20954/2, укладеним 05.12.2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень», відповідачкою було відкрито на своє ім`я депозитний рахунок № НОМЕР_6 , на якому відповідач розмістила вклад (депозит) в ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» в розмірі 50000 грн. на умовах, зазначених у даному договорі (а.с. 42).

Як слідує з Договору строкового банківського вкладу № 20953/2, укладеного 05.12.2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень», відповідачкою було відкрито на своє ім`я депозитний рахунок № НОМЕР_7 , на якому було розміщено вклад (депозит) в ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» в розмірі 50000 грн. на умовах, зазначених у даному договорі (а.с. 44).

Згідно з Договором строкового банківського вкладу № 20952/2, укладеним 05.12.2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень», відповідачкою було відкрито на своє ім`я депозитний рахунок № НОМЕР_8 , на якому відповідач розмістила вклад (депозит) в ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» в розмірі 50000 грн. на умовах, зазначених у даному договорі (а.с. 46).

Відповідно до Договору строкового банківського вкладу № 23418/2 від 22.12.2015 року укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень», відповідачкою було відкрито на своє ім`я депозитний рахунок № НОМЕР_9 , на якому відповідач розмістила вклад (депозит) в ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» в розмірі 96544,83 грн. на умовах, зазначених у даному договорі (а.с. 142).

Згідно з договором строкового банківського вкладу № 22909/2 від 17.09.2015 року укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень», відповідачкою було відкрито на своє ім`я депозитний рахунок № НОМЕР_10 , на якому відповідач розмістила вклад (депозит) в ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» в розмірі 95072,64 грн. на умовах, зазначених у даному договорі (а.с. 144).

На підставі Договору строкового банківського вкладу № 22749/2, укладеного 31.08.2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень», відповідачкою було відкрито на своє ім`я депозитний рахунок № НОМЕР_11 та розміщено вклад (депозит) в ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» в розмірі 42676,73 грн. на умовах, зазначених у даному договорі (а.с. 145).

Як слідує з Договору строкового банківського вкладу № 22693/2, укладеного 18.08.2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень», відповідачкою було відкрито на своє ім`я депозитний рахунок № НОМЕР_12 , на якому було розміщено вклад (депозит) в ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» в розмірі 1340,35 грн. на умовах, зазначених у даному договорі (а.с. 146).

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_2 зазначає, що спірні кошти в розмірі 9545 Євро та 240160 грн., розміщені на депозитних рахунках ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» відкритих на ім`я ОСОБА_3 , були набуті за час їх перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому такі є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, позивач не зазначає конкретного номеру рахунку і дати здійснення вкладу на суму 240160 грн або які саме із зазначених вкладів відкритих на ім`я відповідача відповідають вказаній сумі.

Після витребування судом копій договорів банківського вкладу позивач не уточнював позовні вимоги, хоча мав таку процесуальну можливість.

В суді апеляційної інстанції представник позивача пояснила, що звертаючись з позовом до суду, позивач мав на увазі наступні вклади на які просив визнати право спільної сумісної власності: строковий банківський вклад № НОМЕР_13 2, укладений 27.06.2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» на суму 9545 Євро(кошти зняті 06.02.2015 року); строковий банківський вклад № НОМЕР_14 /2, укладений 17.07.2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» на суму 92328,88 грн.(кошти зняті 17.09.2015 року); строковий банківський вклад № НОМЕР_15 /2, укладений 24.06.2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» на суму 105000 грн.(кошти зняті 31.08.2015 року); строковий банківський вклад № НОМЕР_16 /2, укладений 31.08.2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень», на суму 42676,73 грн.(кошти зняті 02.02.2016 року).

Проте загальний розмір таких вкладів у гривнях становить 240005,63 грн. що не відповідає заявленим позовним вимогам.

Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відтак, права та обов`язки подружжя виникають з моменту реєстрації шлюбу в органі державної реєстрації актів цивільного стану та припиняються у день набрання чинності рішенням суду про його розірвання.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Згідно з ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно наданої ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» інформації, між відповідачем ОСОБА_3 та цим Банком станом на 01.01.2015 року було укладено 12 договорів, відповідно до яких відповідачем було розміщено кошти на депозитних рахунках Банку та всі кошти, розміщені на депозитних вкладах були зняті відповідачем до 02.02.2016 року(під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі).

Проте, матеріали справи не містять та позивачем не надано суду доказів, що зняті, до розірвання між сторонами шлюбу, кошти з депозитних рахунків були використані не в інтересах сім`ї.

Отже на час звернення позивача з позовом до суду та розгляду справи судом були відсутні грошові кошти, розміщені на депозитних вкладах на які позивач просив визнати право спільної сумісної власності.

Недоведення позивачем наявності майна, яке є предметом спору позбавляє суд можливості визнати право власності на таке майно, вимоги про стягнення компенсації його частки в спільному майні подружжя в даній справі позивачем не заявлено.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що позивач ОСОБА_2 вже звертався до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя і відповідно п. п. 5, 6 своєї позовної заяви просив стягнути з ОСОБА_3 в його користь 4772,5 Євро, що складає 1/2 частку грошового вкладу у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» та 211885,5 грн., що складає 1/2 частку грошового вкладу у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень»(а.с. 70-73).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.09.2017 року в цивільній справі № 161/18238/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спільне сумісне майно (далі - справа № 161/18238/15-ц), первісний та зустрічний позови задоволено частково. В задоволенні позовних вимог про стягнення грошових вкладів відмовлено.

Цим рішенням судом надано правову оцінку можливості стягнення з ОСОБА_3 1/2 частини грошових вкладів, як компенсації частки в спільному майні подружжя за відсутності коштів на депозитних рахунках банку.

З урахуванням предмету позовних вимог, з якими ОСОБА_2 звернувся в даній цивільній справі, встановлених обставин щодо поділу депозитних вкладів в рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.09.2017 року, яким відмовлено в позові про поділ депозитних вкладів, колегія суддів приходить до висновку, що визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та не вирішення питання компенсації частки в спільному майні подружжя у зв`язку з його відсутністю є неефективним способом захисту порушеного права.

Колегія суддів критично оцінює доводи представника позивача про відмінність грошових коштів на депозитних рахунках зазначених в справі № 161/18238/15-ц та в даній справі, яка переглядається в апеляційному порядку, оскільки такі доводи будь-якими доказами не підтверджені.

Разом з цим, задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд не зазначив і не мотивував в судовому рішенні за якими конкретно договорами банківського вкладу кошти визнано спільною сумісною власністю сторін по справі, що позбавляє апеляційний суд можливості перевірити чи саме ці кошти набуті під час перебування сторін у шлюбі.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції залишено поза увагою наведені обставини, в зв`язку з чим судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позову, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 при подачі апеляційної скарги сплатила судовий збір в розмірі 2305,20 грн., її апеляційна скарга підлягає задоволенню, а тому вказані витрати в цій частині повинні бути покладені на позивача ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2019 року в даній справі скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 2305 (дві тисячі триста п`ять) гривень 20 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді