Справа № 182/2190/19
Провадження № 2/0182/412/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.02.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого-судді - Рунчевої О.В., секретаря - Нагаєвої Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" про визнання особи солідарним боржником, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 01 квітня 2019 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.

Він перебував з 20 вересня 2008 року з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2012 року було розірвано.

До реєстрації шлюбу, а саме 14 квітня 2008 року ним було придбано житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 та земельну ділянку розміром 0,1125 га, що знаходиться за цією ж адресою.

Кошти на придбання вказаного майна ним було отримано у Відкритому акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», згідно умов кредитного договору № 014/147416/3144/74 від 14 квітня 2008 року, внаслідок якого у нього виникли зобов`язання перед Банком.

У забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором, 14 квітня 2008 року між ним та Банком було укладено Договір іпотеки 014/147416/3144/74-ж, предметом якого зазначено житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 та земельна ділянка розміром 0,1125 га, що знаходиться за цією ж адресою.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2014 року встановлено факт проживання однією сім`єю його з відповідачем з серпня 2003 року по 20.09.2008 року; визнано житловий будинок АДРЕСА_1 об`єктом сумісної власності його та відповідача, визнано за відповідачем право власності на 1/2 частину будинку як частки в спільному сумісному майні подружжя.

Також рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року визнано вищезазначену земельну ділянку розміром 0,1125 га спільною сумісною власністю його та відповідача, визнано за відповідачем право власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки.

З огляду на ці рішення суду та положення ст.ст. 36,61,65 СК України вважає, що внаслідок укладення кредитного договору з Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» № 014/147416/3144/74 від 14 квітня 2008 року у відповідача також виникли зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

На підставі викладеного, просить суд визнати відповідача солідарним боржником разом з ним, ОСОБА_1 по зобов`язанням за кредитним договором № 014/147416/3144/74 від 14 квітня 2008 року, укладеного між ним та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль».

Ухвалою суду від 20 травня 2019 року, позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження по даній справі.Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.

10 червня 2019 року від ОСОБА_2 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 про визнання солідарним боржником (а.с. 40-46), згідно якого, вона просить застосувати строки позовної давності та у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Свої вимоги мотивує тим, що про кредитний договір та договір іпотеки, укладений між позивачем таВідкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» вона не була повідомлена та своєї згоди на їх укладення вона не давала.

Посилалася, що вказаний кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів і не створює обов`язків для другого із подружжя, а лише для позичальника, як сторони договору.

Також посилалася, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 24 квітня 2019 року, яке набуло чинності 06 червня 2019 року, Відкритому акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором від 14 квітня 2008 року № 014/147416/3144/74 у зв`язку зі спливом позовної давності, тому вимоги ОСОБА_1 про визнання її солідарним боржником є безпідставними.

Крім того, посилалася, що вимоги позивача щодо визнання її солідарним боржником задоволенню не підлягають у зв`язку зі спливом трирічного строку позовної давності, оскільки рішення Нікопольського міськрайонного суду від 01 жовтня 2014 року, яким встановлено факт проживання її та позивача однією сім`єю з серпня 2003 року по 20 вересня 2008 року та визнано житловий будинок АДРЕСА_1 об`єктом сумісної власності її та позивача, набрало законної сили більше чотирьох років тому.

У судове засідання позивач не з`явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі (а.с. 67).

Відповідач ОСОБА_2 також надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 75).

Враховуючи наведене, судом розглянуто справу за наявними матеріалами, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 182/5670/13-ц, цивільної справи № 182/539/16-ц та цивільної справи № 182/5754/18, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 14 квітня 2008 року між ВАТ „Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство „Райффайзен Банк Аваль", та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/147416/3144/74 про надання кредиту у сумі 164 187 грн. строком до 14 квітня 2023 року.

Цільове використання кредиту за умовами договору визначено для придбання нерухомості - будинку з надвірними будівлями загальною площею 53,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання умов кредитного договору відповідач отримав від банку кредитні кошти в розмірі 164187 грн. для придбання вищезазначеного житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки розміром 0,0125 га, яка розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

14 квітня 2008 року позивач ОСОБА_1 придбав житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 53,9 кв.м., та земельної ділянки розміром 0,0125 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , про що був укладений договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського міського нот. округу Новиковим І.М. 14 квітня 2008 року за р.№ 883 (а.с. 13).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 014/147416/3144/74-ж про передання в іпотеку Банку житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 53,9 кв.м., та земельної ділянки розміром 0,0125 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки б/н від 14 квітня 2008 року (а.с.9).

Згідно рішення Нікопольського міськрайонного суду по справі № 182/5670/13-ц від 01 жовтня 2014 року, що набрало законної сили 22 січня 2015 року, встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з серпня 2003 року по 20 вересня 2008 року без реєстрації шлюбу, визнано, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності сторін, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2018 року по справі № 0426/11681/2012, яке набрало законної сили 12 березня 2019 року, ухвалено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/147416/3144/74 від 14.04.2008 р., яка станом на 09 липня 2012 року становить 171809,97 грн., що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 150065,71 грн., заборгованості по пені по тілу кредиту 1016,43 грн., заборгованості по пені за відсотками в розмірі 7758,71 грн., заборгованість по відсоткам в розмірі 12969,12 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до Договору іпотеки від 14 квітня 2008 року №014/147416/3144/74 -ж - житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровано за ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Новіковим І.М.. за реєстровим № 883 і зареєстрований у Державному реєстрі правочинів за реєстраційним № 2832384, та належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження; початкову ціну встановити на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження; виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , в іншому відмовлено.

Крім того, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2019 року, яке набрало законної сили 06 червня 2019 року в задоволенні позову Акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості - відмовлено, зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 про визнання поруки припинено задоволено, визнати поруку ОСОБА_5 за договором поруки №014/147416/3144/74 від 14 квітня 2008 року припиненою.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 посилався, що внаслідок укладення ним кредитного договору з Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» № 014/147416/3144/74 від 14 квітня 2008 року у відповідача також виникли зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК (в редакції закону 2004 року), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Зазначені норми процесуального права узгоджуються і з положеннями статті 20 ЦК України, згідно якої право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Враховуючи зміст заявлених позовних вимог, позивач відповідно до положень ст. ст. 76-81 ЦПК України повинен був підтвердити належними та допустимими доказами саме факт порушення ОСОБА_2 його прав, свобод та інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Положеннями ст.11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства , та особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач обираючи спосіб захисту, просив визнати ОСОБА_2 солідарним боржником за кредитним договором № кредитним договором № 014/147416/3144/74 від 14 квітня 2008 року, укладеного між ним та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», не посилаючись на правові підстави такої вимоги і законом, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, такий спосіб захисту, як визнання солідарним боржником не передбачений.

Також суд зазначає, що матеріали справи не містять відомостей, що дані кредитні зобов`язання позивача перед банком виконані та відповідних доказів позивачем щодо відсутності боргу чи щодо сум, які були ним сплачені на погашення вказаного боргу матеріали справи не містять.

Крім того, позивач ОСОБА_1 самостійно не можевирішувати питання за Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», як кредитора, про обов`язок сплати ОСОБА_2 кредитних коштів на користь даного Банку.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог.

Разом з тим, відповідач у своєму відзиві на позовну заяву просила, поряд з безпідставністю позовних вимог, відмовити у задоволенні позову в зв`язку зі спливом строку позовної давності, проте, такі вимоги судом до уваги не беруться, оскільки наявні підстави для відмови в позові по суті.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відмовити в позові через пропуск строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обгрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог в позові належить відмовити за безпідставністю.

Отже, позовна давність застосовується до обгрунтованого позову.

У зв`язку з викладеним та враховуючи те, що заявлений позов є безпідставний та необґрунтований, суд відмовляє в задоволенні позову саме за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Керуючись ст.ст. 12, 13,81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" про визнання особи солідарним боржником - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 11.03.2020 року.

Суддя: О. В. Рунчева