Справа № 750/975/19
Провадження № 2/750/23/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2020 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Пишенко М.М.,

за участю позивача, представника позивача ОСОБА_1 , відповідача, представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

25.01.2019 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 82019 грн. 94 коп., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження №3328 від 26.10.2018 в розмірі 1500 грн. 00 коп., моральної шкоди в розмірі 1000 грн. 00 коп. та судові витрати.

В судовому засіданні позивач, представник позивача просили позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач, представник відповідача просили відмовити в задоволенні позову, оскільки не встановлена вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 та 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником автомобіля «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 9, 10 т.1).

18 січня 2018 року о 22 год. 20 хв. в м. Чернігові по вул. Київське шоссе, 2, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Fiat», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись зі сторони м. Києва в напрямку проспекту Миру, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки ожеледицю, виїхав за межі проїзної частини з дорожнього покриття, внаслідок чого втратив контроль над керуванням транспортним засобом, виїхавши на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з зустрічним автомобілем «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався у зустрічному напрямку зі сторони проспекту Миру в бік м. Києва, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_3 та пасажир ОСОБА_5 , що рухалися на автомобілі «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , та пасажир ОСОБА_6 , що знаходилася у салоні автомобіля «Fiat», д.н.з. НОМЕР_2 , отримали тілесні ушкодження, чим порушив вимоги п.п. 21.3, 1.5, 2.3 (б), 10.1, 11.3, 12.1 ПДР.

Згідно висновку судово-медичної № 157 від 28.02.2018 року встановлено, що у гр. ОСОБА_3 1989 р.н, маються тілесні ушкодження, котрі виникли внаслідок ударної дії тупих, твердих предметів, по давності утворення, можуть відповідати 18.01.2018р. і в сукупності є наслідком одного травматичного процесу в умовах дорожньо-транспортної пригоди відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тривалість перебування ОСОБА_3 на лікуванні, обумовлена тактикою лікарів і при оцінці ступеню тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймалась.

Згідно висновку судової інженерно-траснпортної експертизи №45 від 20.02.2018 року, визначено, що первинний контакт між автомобілем «FIAT DUCATO» реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобілем марки «ВАЗ 2121» реєстраційний номер НОМЕР_1 , відбувся під час руху автомобіля «FIAT DUCATO» в стані бокового заносу В повздовжньому напрямку, у місці яке знаходиться в межах відстані 4.3 м, тобто і закінченням об`ємного сліду коліс «FIAT DUCATO» довжиною 15.1 м і місце у якому знаходиться після зіткнення задня ліва частина кузова «ВАЗ 2121». Поперечно відносно ширини проїжджої частини дороги, первинний контакт відбувся у місці, яке знаходиться на відстані не ближче ніж 5.3 м від лівого краю дороги, по напрямку руху на м. Київ.

Згідно висновку судової інженерно-траснпортної експертизи №109 від 16.03.2018 року встановлено, що під час експертного огляду, система рульового керування автомобіля «FIAT DUCATO» реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходилась в належному працездатному стані, в якій відсутні несправності, що могли б вплинути на показники основних вихідних параметрів її задовільної роботи.

Згідно висновку судової інженерно-траснпортної експертизи №46 від 16.02.2018 року, встановлено, що під час зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2121» реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль «FIAT DUCATO» реєстраційний номер НОМЕР_2 перебував у русі, і на відстані сумісного переміщення з автомобілем «ВАЗ 2121» до місця кінцевої зупинки, «FIAT DUCATO» рухався зі швидкістю, не менш ніж 13 км/год.

Постановою про закриття кримінального провадження від 02.05.2018 кримінальне провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань з № 0000297 від 19 січня 2018 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Протокол про адміністративне правопорушеня серії НОМЕР_3 126797 складений на підставі постанови від 02.05.2018 інспектором відділу розшуку та опрацювання матеріалів ДТП УПП в Чернігівській області, якою закрите кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 .

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.07.2018 закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно абзацу 4 п. 4 ППВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише в питанні чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода заподіяна майну особи і громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причиний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Постановою про закриття кримінального провадження встановлено, що в даній дорожній обстановці у діях водія ОСОБА_4 вбачається порушення вимог п.п. 1.3,1.5, 2.3 (б), 10.1, 11.3,12.1, ПДР України, а саме водій ОСОБА_4 керуючі автомобілем марки «FIAT DUCATO» реєстраційний номер НОМЕР_2 в м. Чернігів, по вул. Київське шосе в районі будинку № 2, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку (ожеледь по накатаному сніговому покриттю), виїхав за межи проїзної частини з дорожнього твердого покриття, в наслідок чого втратив контроль над керуванням автомобіля, який в послідуючому став некерований та виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2121» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався у зустрічному з ним напрямку по своїй смузі руху. Дії водія ОСОБА_4 є умовою та причиною настання даної дорожньо-транспортної події і перебувають в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Свідок ОСОБА_5 суду повідомив, що 18.01.2018 ввечері на прохання свого колеги по роботі ОСОБА_3 він разом із ОСОБА_3 виїхав на автомобілі Нива з м. Чернігова району Червоної площі в сторону м. Києва. Автомобілем керував ОСОБА_3 , він сидів на передньому пасажирському сидінні, дорога була засніжена, надворі було темно. Рухалися вони зі швидкістю 40 км/год. ОСОБА_3 їхав в по своїй смузі, по зустрічній смузі рухався також автомобіль, було видно світло його фар. Приблизно за 10-20 м. до зіткнення він побачив, що автомобіль, який рухався по зустрічній смузі виїхав на їхню смугу руху і його занесло. Зіткнення автомобілів відбулося в русі і сталося за долю секунди.

Допитаний в судовому засіданні, як свідок ОСОБА_4 суду повідомив, що 18.01.2018 приблизно о 09.00 год. він рухався в напрямку м. Чернігова по дорозі Київ-Чернігів в темну пору доби. Перед в`їздом до м. Чернігова він звернув увагу на швидкість свого автомобіля, яка була 50 км/год. Перед знаком він почав знижувати швидкість. На зустріч йому рухався автомобіль, який у зв`язку із засніженістю дороги та обочини, рухався дуже близько до середини дороги, а тому щоб уникнути зіткнення із даним автомобілем, він взяв правіше до обочини та виїхав правим колесом за асфальтне покриття, так як через засніженість не було зрозуміло де закінчується дорога, а де вже починається обочина, коли намагався повернутися на дорожнє покриття, автомобіль пішов у занос. Він намагався виправити рух автомобіля, проте це йому не вдавалося, автомобіль винесло на зустрічну смугу руху, швидкість при цьому була вже менше 40 км/год., оскільки гальмування він почав здійснювати ще до початку заносу. Автомобіль вдарився у відбійник на зустрічній смузі для руху, спрацювала подушка безпеки, двигун припинив свою роботу, автомобіль був заблокований, він зняв ремінь безпеки, потягнувся допомогти пасажиру і побачив світло фар автомобіля, з яким через пару секунд відбулося зіткнення, який в`їхав у його автомобіль, коли той уже стояв із вимкненим двигуном та не рухався.

Допитаний в судовому засіданні, як свідок ОСОБА_3 18.01.2018, перебуваючи за кермом автомобіля Нива, заїхав за своїм куратором по роботі і приблизно о 22.00 год. вони виїхали з м. Чернігова в напрямку м. Києва. Дорога була засніжена, дорожнє покриття мокре, тому він рухався зі швидкістю 40 км/год. По його смузі руху автомобілі не рухалися. За 200 метрів побачив, що по зустрічній смузі рухався автомобіль із увімкненими фарами. за 50-55 м. він помітив, що автомобіль, який рухався по зустрічній смузі почало заносити, а тому зразу натиснув на гальма і через 4 секунди відбулося зіткнення, автомобіль «FIAT DUCATO» виїхав на його смугу руху і в`їхав у праву частину його автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він та пасажир отримали тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_6 суду повідомила, що 18.01.2018 вона їхала на пасажирському сидінні в автомобілі «FIAT DUCATO», яким керував ОСОБА_4 з м. Києва до м. Чернігова. При в`їзді до м. Чернігів, швидкість руху автомобіля була до 45 км/год. Був поштовх і машина пішла в занос та вдарилася у відбійник, двигун автомобіля припинив роботу. ОСОБА_4 відстебнув ремінь безпеки, спитав її, як вона себе почуває і послідував удар через 3 секунди після зупинки автомобіля після зіткнення з відбійником відбулося зіткнення з автомобілем Нивою. На дорозі було темно, освітлення було лише від АЗС, біля якого машина вдарилася у відбійник. Коли автомобіль попав в яму і відбувся занос, вона побачила світло автомобіля, який рухався по зустрічній смузі за 70-80 метрів. Після того як автомобіль Нива ударився в бокові двері автомобіля «FIAT DUCATO» його почало крутити і автомобіль повністю розвернуло.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи №4824/19-24 від 17.02.2020 встановлено, що в дорожній обстановці, що склалася водій автомобіля «FIAT DUCATO» з метою створення безпечних умов для руху повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.1 ПДР з урахуванням п.1.10 ПДР щодо визначення терміну «безпечна швидкість». В рамках даного дослідження неможливо експертним шляхом встановити відповідність (невідповідність) дії водія автомобіля «FIAT DUCATO» вимогам п. 12.1 ПДР. В дорожній обстановці, що склалася водій автомобіля ВАЗ для забезпечення безпеки руху повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР і його дії не суперечать цим вимогам.

За прийнятих обставин виникнення небезпечної дорожньої обстановки водії автомобілів FIAТ та ВАЗ не мали технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів як за фактичної послідовності розвитку подій на місці ДТП, коли автомобіль FIAT рухався у стані бокового заносу, а автомобіль ВАЗ екстрено гальмувався, так і за умови одночасного застосування екстреного гальмування водіями обох автомобілів з моменту настання небезпечної дорожньої обстановки.

Необхідними умовами і причиною виникнення події даної ДТП з технічної точки зору є факт настання заносу (втрата керованості водієм) автомобіля FIAT. Експертним шляхом, в рамках даного дослідження, не надалося за можливе встановити від чого виник занос автомобіля FIAT, а, відповідно, і неможливо встановити чи знаходяться дії водія цього автомобіля у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП. Дії водія автомобіля ВАЗ не є ні необхідними умовами ні технічною причиною виникнення події даної ДТП.

За прийнятих обставин виникнення небезпечної дорожньої обстановки водії автомобілів FIAT та ВАЗ з моменту початку настання заносу автомобіля РІАТ знаходились в аварійній обстановці. Тобто, з моменту початку настання заносу автомобіля FIAT, водії обох автомобілів не могли застосуванням загально прийнятих прийомів керування запобігти зіткненню транспортних засобів. В дорожній обстановці, яка була аварійною, дії водіїв автомобілів FIAT та ВАЗ правилами дорожнього руху не регламентуються (а.с. 91-104 т. 2).

Страхування як система захисту майнових інтересів фізичних, юридичних осіб та держави - необхідний елемент соціально-економічної системи суспільства. Страхування є інститутом гарантування поновлення майнових інтересів.

Відповідно до положень ст.979 ЦК України, ст.16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), яким урегульовані правовідносини сторін, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/ або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс серії АК/0618347) цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця ТЗ «Фіат Дукато» д. р. н. НОМЕР_2 була застрахована в АСК «ОМЕГА».

Згідно ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

З урахуванням змісту ст. 979 ЦК України та ст. 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування.

АСК «ОМЕГА» на підставі поданого позивачем пакету документів було розслідувано, зареєстровано страхову справу, оцінювачем ОСОБА_7 оглянуто транспортний засіб з метою оцінки збитку, подію ДТП визнано страховим випадком та на виконання вимог Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснено відповідно до страхового акту 712-11297-ЦВ від 03.09.18 регламентну виплату в розмірі 90000 грн. 00 коп., що підтверджується копіями платіжних доручень № 1861 від 12.09.2018 року, № 1862 від 13.09.2018 року ( а. с. 15, 16 т.1).

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування (а.с. 2 зв. т. 2) вбачається, що страхова сума за Полісом страхування №АК/0618347 складає 100000 грн., франшиза 0,00 грн., зменшення розміру страхового відшкодування відповідно до п. 28 вказаного розрахунку склало 10000 грн. При цьому, підставою для зменшення розміру страхового відшкодування стала заява ОСОБА_3 про надання згоди на отримання страхового відшкодування в розмірі 90000 грн. (а.с. 3 т. 2).

Тобто, страхова компанія належним чином виконала взяті на себе зобов`язання як в силу договору, так і в силу Закону, але зазначеної суми не достатньо для відновлювального ремонту автомобіля, тому позивач просить стягнути з відповідача різницю між сумою фактично завданої шкоди та сумою сплаченого страховиком страхового відшкодування 172019,94 (вартість матеріального збитку) 90000,00 (сума виплаченого страхового відшкодування АСК`Омега»).

Згідно звіту по оцінку № 3328 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 26.10.2018 року, складений оцінювачем ОСОБА_7 за присутності ОСОБА_4 , ОСОБА_6 встановлено, що матеріальний збиток завданий позивачу, як власнику транспортного засобу «Лада 212140» д. р. н. НОМЕР_1 , складає 172019 грн. 94 коп.

У відповідності до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За загальним правилом та з огляду на положення ст.1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З урахуванням викладених вище норм законодавства можливо зробити висновок, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди (в тому числі при укладенні угоди про страхове відшкодування), зокрема й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості (ВТВ), зносу та ПДВ (в разі його підтвердження) повинна бути відшкодована особою, яка завдала цю шкоду, у загальному порядку.

Обов`язок доведення наявності шкоди та її розміру закон покладає на позивача, а відсутність своєї вини у вчинені зазначеної шкоди покладається на відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача невідшкодовану шкоду страховиком в розмірі 72019 грн. 94 коп. (172019,94 90000,00 10000,00).

Окрім пошкоджень, завданих внаслідок ДТП, позивачу була завдана моральна шкода, яка виразилася у душевних стражданнях, болю від емоційних навантажень та страждання, які довелося перенести позивачу як в момент пригоди так і після неї. Дана подія негативно вплинула на його самопочуття, на даний час автомобіль залишається не відремонтованим, в зв`язку з чим позивачу довиться пережити певні клопоти пов`язані з відсутністю транспорту, моральну шкоду позивач оцінює у 1000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Так, п.п. 2,3 ч.2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та знищенням чи пошкодженням її майна.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватися вимоги розумності та справедливості. Отже розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди.

За таких умов суд дійшов висновку, що глибині та силі страждань позивача буде відповідати сума у 1000 грн., яка і підлягає стягненню на його користь із відповідача.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у сумі матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 72019 грн. 94 коп., моральної шкоди в розмірі 1000 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Позивачем заявлено про стягнення з відповідача суми витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 1500 грн., проте надано акт здачі-прийняття робіт від замовника ОСОБА_8 , проте в тексті акту вказаний замовник ОСОБА_3 , в зв`язку з чим не можливо встановити підпис замовника, який не розшифрований, а тому в частині стягнення витрат на проведення автотоварознавчого дослідження слід відмовити.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1536 грн. 80 коп.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат.

При цьому, суд вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на складання позову та подання його до суду, участі в судових засідання, ознайомлення з матеріалами справи та значенням справи для сторони.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають частковому стягненню 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 72019 грн. 94 коп., моральну шкоду в розмірі 1000 грн. 00 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 1536 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 13.03.2020.

Суддя Л.В. Карапута