ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/407/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/4507/19 Категорія: на ухвалу Гудзенко В.Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Карпенко О. В., Єльцова В. О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Головнеуправління Держгеокадастру у Черкаській області;

третя особа - Міськрайонне управління в Уманському районі та міста Умані;

особа, яка подає апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1

розглянувши у м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2019 року про передачу справи на розгляд до іншого суду за підсудністю, постановлену під головуванням судді Гудзенко Л.В. в Уманському міськрайонному суді Черкаської області 20.12.2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа: Міськрайонне управління в Уманському районі та міста Умані про виконання зобов`язання, -

в с т а н о в и в :

25.09. 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа: Міськрайонне управління в Уманському районі та міста Умані про виконання зобов`язання.

Позивач ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що ним отримано Державний акт серії ЯД 971959 від 22.04.2008 року на земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Він вказує, що у зв`язку з недоліками, Державний акт був вилучений на переоформлення в 2009 році, яке розпочалося, але невдовзі зупинилося, і на даний час є незавершеним.

За вказаних обставин, позивач ОСОБА_1 просить зобов`язати відповідача Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області завершити переоформлення Державного акта в трьохмісячний строк. На думку позивача, за 10 років бездіяльності і незаконного утримання його Державного акту на землю без переоформлення ним понесена моральна шкода, яка ним оцінена в розмірі 179 640 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на його користь. ОСОБА_1 вказує, що незалежно від цієї компенсації, що відповідає матеріальним збиткам при проведенні повторних земельних робіт, виготовлення технічної документації і оформлення прав власності, відповідач зобов`язаний виконати додатково і переоформлення .

Позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області на його користь відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі 179640 грн. та зобов`язати завершити переоформлення Державного акта серії акт серії ЯД 971959 від 22.04.2008 року на земельну ділянку по АДРЕСА_1 у трьохмісячний строк. Судові витрат просить покласти на відповідача незалежно від результатів розгляду справи.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2019 року цивільну справу № 705/4507/19 (провадження 2/705/2546/19) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа: Міськрайонне управління в Уманському районі та міста Умані про виконання зобов`язання направлено за підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси (м. Черкаси, вул. Гоголя, 316, 18000 ).

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про направлення матеріалів справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа: Міськрайонне управління в Уманському районі та міста Умані про виконання зобов`язання, за підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси виходив з того , що позовна заява не підсудна Уманському міськрайонному суду Черкаської області, оскільки відповідач Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області знаходиться за юридичною адресою: вул. Смілянська, 131 м. Черкаси ( ), що відноситься до територіальної підсудності Соснівського районного суду м. Черкаси. Тому суд першої інстанції дійшов висновку про направлення матеріалів даної справи за підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси, пославшись на вимоги ч.2 ст. 27 ЦПК України, якою передбачено, що позови до юридичних осіб, пред`являються в суд за їх місцем знаходження згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив ухвалу в апеляційному порядку, подавши 20 січня 2010 року апеляційну скаргу на ухвалу суду.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що ухвала суду першої інстанції порушує процесуальні норми, оскільки для зміни правил підсудності за основу приймається ст. 27 ЦПК України. При цьому, посилається скаржник, ігноруються права позивача, які передбачено за положеннями ст. 28, 30 і 31 ЦПК України, без повного з`ясування обставин справи. ОСОБА_1 вважає, що позов виник щодо прав на земельну ділянку, що належить позивачу в м. Умань, заподіяна шкода за місцем проживання позивача, структурний підрозділ юридичної особи знаходиться в м. Умань, а тому обмежено його право, як позивача, на вибір суду.

ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.12.2019 року, встановити підсудність та направити справу для продовження розгляду.

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу учасниками справи не надано.

У відповідності до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначена в п. 9 частини 1 ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників процесу.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, та зважаючи на конкретні обставини у справі, оскарження процесуальної ухвали суду, які не вимагають проведення судового засідання з участю сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи згідно до вимог ЦПК України, то колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін, але з повідомленням учасників справи та дату та час розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ухвала суду першої інстанції вимогам закону не відповідає, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги, чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи, та підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що передбачено в ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

За положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Статтею 55 Конституції України визначено право кожної особи на судовий захист. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді.

Згідно з частин 1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, приймаючи до уваги положення ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» кожна особа має право, в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Територіальна юрисдикція (підсудність) врегульована параграфом 3 глави 2 розділу I ЦПК України. Статті 27, 28 ЦПК України, які визначають як правила загальної підсудності справ, так і підсудності справ за вибором позивача, вказують , що позови можуть пред`являтися до суду в зареєстрованому у встановленому порядку місцем проживання або перебування відповідача чи позивача.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що згідно до норм ЦПК України територіальна підсудність цивільних справ поділяється на загальну - за місцезнаходженням відповідача (ст. 27 ЦПК України), альтернативну - за вибором позивача (ст. 28 ЦПК України) та виключну (ст. 30 ЦПК України).

Згідно ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до юридичних осіб пред`являються суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Стаття 28 ЦПК України містить перелік цивільних справ, в яких встановлена підсудність за вибором позивача. Тобто останньому надається право вибору підсудності залежно від категорії справи або за наявності інших зазначених у законі умов.

Зокрема ч. 6 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних в законі судів. Така процесуальна пільга встановлена законодавцем для позивачів у деяких справах з метою зробити судовий захист їх суб`єктивних прав більш зручним.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (ст. 30 ЦПК України) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать : земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про направлення справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа: Міськрайонне управління в Уманському районі та міста Умані, про виконання зобов`язання за підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси, виходив з того , що юридичну адресу відповідача зазначено: вул. Смілянська, 131 м. Черкаси ( ), що відноситься до територіальної підсудності Соснівського районного суду м. Черкаси , а тому позовна заява не підсудна Уманському міськрайонному суду Черкаської області.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, приймаючи до уваги положення ст. 28 ЦПК України, яка передбачає саме право вибору позивача підсудності, а спірні правовідносини, передбачають таке право позивача, на що суд першої інстанції не звернув уваги, тому прийняв ухвалу про направлення справи за підсудністю в Соснівський районний суд м. Черкаси.

Як вбачається із матеріалів справи 25.09.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовними вимогами та просив суд стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області на його користь відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі 179 640 грн. та зобов`язати завершити переоформлення державного акта серії ЯД № 971959 від 22.04.2008 року на ім`я ОСОБА_1 в трьохмісячний строк. Позовні вимоги він обґрунтовує тим, що його Державний акт серії ЯД № 971959 від 22.04.2008 року на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , у зв`язку з недоліками, був вилучений на переоформлення в 2009 році, яке розпочалося та невдовзі зупинилося, і на даний час є незавершеним. За вказаних обставин, позивач просив зобов`язати завершити переоформлення Державного акта в трьохмісячний строк, тому на думку позивача, за 10 років бездіяльності і незаконного утримання його Державного акту на землю без переоформлення ним понесена моральна шкода в розмірі 179 640 грн., яку він розраховував за 10 років, яка підлягає стягненню з відповідача, оскільки саме із його вини не завершено переоформлення державного акта ( а. с. 1-2, 35 - 36).

Отже, із змісту позовних вимог позивача ОСОБА_1 вбачається дві вимоги: одна, з яких стосується відшкодування моральної шкоди, а інша щодо зобов`язання переоформлення Державного акту на земельну ділянку, розташовану також в м. Умань по місцю реєстрації позивача.

Аналізуючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 , колегія суддів апеляційного суду вважає, що слід дійти висновку, що заявлені позивачем вимоги віднесені законом до таких, які дозволяють позивачу ОСОБА_1 визначати підсудність за вибором позивача, тому він і скористався таким правом, звернувшись в місцевий суд за місцем свого проживання.

Направлення позовної заяви за підсудністю до належного суду відповідає критерію «судом встановленим законом» визначеного статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому не може порушувати права позивача на доступ до правосуддя.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 . Соснівському районному суду м. Черкаси є помилковим.

Доводи апеляційної скарги скаржника є обґрунтованими, спростовують висновки суду першої інстанції, тому підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду, а вимоги апеляційної скарги щодо скасування ухвали суду першої інстанції підлягають задоволенню.

З огляду на вище викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі допустився помилки, не в повній мірі врахував всі обставини справи, і зокрема, не звернув належної уваги на позовні вимоги, заявлені позивачем, та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, тому допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка підлягає скасуванню.

Отже, апеляційний суд вважає, що за наявних обставин у справі, заявлених позивачем вимог, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню і направленню справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа: Міськрайонне управління в Уманському районі та міста Умані про виконання зобов`язання - скасувати.

Матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа: Міськрайонне управління в Уманському районі та міста Умані про виконання зобов`язання направити для продовження розгляду до Уманського міськрайонного суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді О. В. Карпенко

В. О. Єльцов