ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

12 березня 2020 року м. Херсон

справа № 653/2955/18

провадження № 22-ц/819/385/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Базіль Л.В., Семиженко Г.В.,

секретар: Давиденко І.О.

учасники справи:

представник відповідача адвокат Мусулевський Андрій Андрійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 20 вересня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Крапівіної О.П., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У вересні 2018 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулося до суду з позовом про застосування наслідків недійсності правочину. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що 08.04.2013 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» уклало з ОСОБА_1 договір про фінансовий лізинг № НОМЕР_1 відповідно до якого Позивач зобов`язався передати у розпорядження Відповідача об`єкт лізингу транспортний засіб, типу VW СС 1.8 ТSI, 2013 року випуску, а Відповідач зобов`язався прийняти Об`єкт лізингу і сплатити суму коштів за Договором, шляхом здійснення платежів, відповідно до Договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів. 08.04.2013 року, позивач виконав свої зобов`язання, передавши відповідачеві об`єкт лізингу. Вартість об`єкту лізингу, яка погоджена Сторонами, згідно з умовами договору про фінансовий лізинг № 00007029 від 08.04.2013 року становила еквівалент 46010,40 доларів США. Внаслідок неналежного виконання Відповідачем умов договору утворилась заборгованість, і як наслідок, позивач розірвав вищевказаний договір лізингу, в наслідок чого, ОСОБА_1 був зобов`язаний повернути об`єкт лізингу. Дане зобов`язання відповідачем виконано не було, внаслідок цього 14 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис № 911 про повернення об`єкту лізингу. 18 серпня 2015 року об`єкт лізингу було повернуто позивачу. За результатами оцінки транспортного засобу VW СС 1.8 ТSI, 2013 року випуску, здійсненої 26 серпня 2015 року, вартість об`єкта лізингу на момент його повернення лізингодавцю складала 611147,37 грн., що станом на 26 серпня 2015 року було еквівалентно 22958,20 доларів США. Таким чином, вартість об`єкта лізингу за час його використання відповідачем знизилась на 23052,2 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 638 316,41 гривень. Посилаючись на наведене, просили , стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 23052,2 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 638 316,41 гривень та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 20 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду мотивоване тим, що вимоги позивача щодо стягнення зменшення вартості автомобіля під час відносин, які тривали до моменту повернення автомобіля, не регулюються ч.1 ст.216 ЦК України, на яку посилається позивач, відповідно до якої у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався, оскільки повернення автомобіля відбулось ще до звернення позивача до суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ «Порше Лізинг Україна» подало апеляційну скаргу в якій, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази по справі. Зокрема посилається на те, що для повернення сторін нікчемного правочину у первісний стан відповідач повинен повернути товариству транспортний засіб, який отримував за нікчемним правочином.В той же час, повернення речі, без врахування знижених за час користування її як якісних так і вартісних характеристик не відновлює первісного стану сторін, який існував в момент укладення недійсного правочину, що не відповідає головному завданню реституції.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі всебічно оцінених доказів, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явився представник ТОВ «Порше Лізинг Україна», який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. Колегією суддів було постановлено розглядати справу за відсутності учасника справи, який не з`явився, зважаючи на наступні обставини.

Цивільна справа була призначена до розгляду за участю сторін на 13.02.2020 року, про що учасники завчасно були належним чином повідомлені судовими повістками про виклик, наявними в матеріалах справи.

В судове засідання, призначене на 13.02.2020 року о 09.00 год представник позивача Середа В.В. не з`явився, надіславши на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання представника було задоволено апеляційним судом, розгляд справи відкладено на 27.02.2020 року.

В судове засідання призначене на 27.02.2020 року о 08.30 год. представник позивача не з`явився, надіславши завчасно на адресу суду клопотання про визначення його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції з судом м.Києва, однак провести відеоконференцію не вдалося можливим, оскільки в жодному із зазначених представником позивача суді м.Києва не було вільного залу у призначений час, що було встановлено за допомогою системи бронювань відеоконференцій зв`язку у судах, у зв`язку з чим судове засідання було відкладено на 12.03.2020 року о 13.00 год. із визначенням участі представника позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Окружним адміністративним судом м.Києва, про що представник позивача був повідомлений належним чином, а саме 27.02.2020 року на електронну адресу представника позивача ОСОБА_3 було направлено копію ухвали апеляційного суду про визначення його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Окружним адміністративним судом м.Києва із зазначенням дати, часу та місця проведення судового засідання, отримання якої він підтвердив в телефонному режимі.

В судове засідання, призначене на 13.00 год 12.03.2020 року представник позивача не з`явився, в телефонному режимі повідомивши секретаря судового засідання про те, що він помилково з`явився до суду за іншою адресою ніж та, яка була зазначена в ухвалі апеляційного суду від 27.02.2020 року.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважала, що неявка представника позивача в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

08.04.2013 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» уклало з ОСОБА_1 договір про фінансовий лізинг № НОМЕР_1 відповідно до якого Позивач зобов`язався передати у розпорядження Відповідача об`єкт лізингу транспортний засіб, типу VW СС 1.8 ТSI, 2013 року випуску, а Відповідач зобов`язався прийняти Об`єкт лізингу і сплатити суму коштів за Договором, шляхом здійснення платежів, відповідно до Договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів. 08.04.2013 року, позивач виконав свої зобов`язання, передавши відповідачеві об`єкт лізингу.

Вартість об`єкту лізингу, яка погоджена Сторонами, згідно з умовами договору про фінансовий лізинг № 00007029 від 08.04.2013 року становила еквівалент 46 010,40 доларів США.

Через неналежне виконання Відповідачем умов договору утворилась заборгованість, і як наслідок, позивач розірвав вищевказаний договір лізингу, після чого, ОСОБА_1 був зобов`язаний повернути об`єкт лізингу. Дане зобов`язання відповідачем виконано не було, внаслідок цього 14 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис № 911 про повернення об`єкту лізингу. 18 серпня 2015 року об`єкт лізингу було повернуто позивачу. За результатами оцінки транспортного засобу VW СС 1.8 ТSI, 2013 року випуску, здійсненої 26 серпня 2015 року, вартість об`єкта лізингу на момент його повернення лізингодавцю складала 611147,37 грн., що станом на 26 серпня 2015 року було еквівалентно 22958,20 доларів США.

ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулись до Генічеського районного суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення заборгованості та збитків відповідно до Договору фінансового лізингу. Відповідач, у свою чергу, звернувся з зустрічним позовом про визнання договору Фінансового лізингу №00007029 від 08.04.2013 р повністю виконаним. Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 25 липня 2016 року було відмовлено у задоволенні первісної позовної заяви ТОВ «Порше Лізинг Україна», частково задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Лізингу Україна» про визнання договору виконаним. За наслідками апеляційного оскарження вказаного судового рішення Апеляційним судом Херсонської області було прийнято постанову від 17 січня 2018 року, якою рішення суду першої інстанції скасоване. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволені первісного та зустрічного позовів.

Також, ОСОБА_1 звернувся до Генічеського районного суду Херсонської області з позовом до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання договору Фінансового лізингу №00007029 від 08.04.2013 року недійсним, стягнення коштів та моральної шкоди. 30 серпня 2017 року Генічеським районним судом Херсонської області було ухвалено рішення, залишене без змін постановою апеляційного суду Херсонської області від 18.12.2017 року, яким позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним договір Фінансового лізингу №00007029 від 08.04.2013 р., стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» 397 957,72 гривень, сплачених ним лізингодавцю в рахунок виконання умов договору; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Автомобіль VW СС 1.8 ТSI, 2013 року випуску був повернутий ТОВ «Порше Лізинг Україна» 18 серпня 2015 року, ринкова вартість на момент повернення 638 315,41 грн, про що сторони не заперечують.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Отже, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 5 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вказаною нормою не визначено обов`язку особи, яка прийняла певне майно на виконання нікчемного договору, відшкодувати різницю у його вартості, якщо вона змінилася.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» про стягнення з відповідача коштів на відшкодування різниці у вартості автомобіля в порядку ст. 216 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій про безпідставність цих вимог, оскільки товариством не доведено підстав для застосування правил абз. 2 частини першої статті 216 ЦК України щодо відшкодування вартості отриманого автомобіля, за цінами, які існують на момент відшкодування, застосовуючи при цьому різницю в курсі іноземної валюти (долара США) до гривневого еквіваленту.

Щодо доводів апеляційної скарги ТОВ «Порше Лізинг Україна» про неможливість повернення автомобіля у тому стані, у якому він отримувався за договором (новий транспортний засіб), в силу тривалого користування цим майном і істотного зменшення його вартості, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 628 ЦК України до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору. На правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем, як лізингодавцем, лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

В частині положень щодо надання об`єкту лізингу у користування, на правовідносини, зокрема щодо оплати за це, поширює свою дію параграф 5 «Найм (оренда) транспортного засобу» глави 58 «Найм (оренда)» ЦК України, що узгоджується з положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг».

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі на підставі нікчемного договору фінансового лізингу, мають певні особливості, а саме: з моменту виникнення між сторонами у справі спірних правовідносин ОСОБА_1 користувався предметом лізингу (вказаний вище транспортний засіб), який належить на праві власності ТОВ «Порше Лізинг Україна».

За змістом Глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (частина перша статті 1212 ЦК України).

Правовідносини за нікчемним договором фінансового лізингу, на підставі якого відбулося фактичне користування позивачем транспортним засобом відповідача за своїм змістом, є кондикційними.

Оскільки договір є нікчемним з моменту його укладення, то фактичний користувач предмета лізингу, який без достатньої правової підстави за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав заплатити за весь час користування предметом лізингу, зобов`язаний повернути ці кошти власнику на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду дійшла таких правових висновків про застосування частини першої статті 1212 ЦК України до правовідносин щодо фактичного використання майна без достатньої підстави у постанові від 23 травня 2018 року (справа № 14-77цс18).

Разом з тим, у даній справі судом не встановлювались обставини і не перевірялись підстави щодо покладення на лізингоодержувача обов`язку по сплаті лізингодавцеві коштів за користування предметом лізингу, такі позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» не заявлялись і такими підставами позов не обґрунтовувався.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно оцінив всі докази у їх сукупності на відповідність діючому законодавству та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в силу їх недоведеності і безпідставності, з урахуванням обставин і підстав, на які посилався позивач у контексті даної справи та дотриманням принципу диспозитивності цивільного процесу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається представник позивача в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» залишити без задоволення, а рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 20 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 березня 2020 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді Л.В. Базіль

Г.В. Семиженко