Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/2037/19
Провадження № 2/433/182/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2020 року Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Суського О.І.,

за участю секретаря судового засідання Кіян А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон та через лінію розмежування неповнолітніх дітей без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з відповідачем мають спільних дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають та знаходяться на утриманні позивача, остання зареєстрована за місцем проживання на території проведення ООС. На теперішній час виникла нагальна потреба у виїзді дітей через лінію зіткнення у межах Луганської та Донецької областей, а також за кордон до Російської Федерації, Турецької Республіки та Єгипту, однак це не можливо без згоди батька, оскільки діти не досягли 16-річного віку, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з позовними вимогами про дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітніх дитині без згоди батька, а також через лінію розмежування у зону проведення ООС у межах Луганської та Донецької областей, до досягнення дітьми 16-річного віку.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися. Вважають, що відсутні належні підстави для задоволення вимог позивача, так як надання дозволу на виїзд закордон до досягнення дітьми 16 річного віку позбавить можливості відповідача реалізовувати свої батьківські права та обов`язки щодо виховання дітей та побачення з ними. Вказують на те, що на даний час відповідач не має заборгованості зі сплати аліментів. Просять у задоволенні позовних вимог відмовити.

Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 позивач та відповідач по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 позивач та відповідач по справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Заочним рішенням Троїцького районного суду Луганської області № 433/2398/16-ц від 23 травня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 9), відповідач має зобов`язання по сплаті аліментів на утримання дітей (а.с. 10), з якого наявна заборгованість станом на 02 липня 2019 року у сумі 35626 грн. 48 коп. (а.с .12), яка станом на 03 лютого 2020 року погашена (а.с. 73-75).

Діти проживають разом з матір`ю, чого не спростовано і не заперечувалося відповідачем та його представником.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка набрала чинності для України 27.09.1991 р., передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Також пунктами 3, 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків, за відсутності згоди другого з батьків, на підставі рішення суду, може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

У Постанові від 04.07.2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження №14-244цс18) Велика Палата Верховного Суду відійшла від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 235/139/16-ц (№ 6-15цс17), згідно з якою пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини.

У своїй Постанові від 04.07.2018 року Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Ураховуючи встановлені обставини, зокрема те, що:

- діти проживають з матір`ю, яка забезпечує їм повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку;

- при розгляді даної справи судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дітей за межі України для тимчасового перебування за кордоном з метою забезпечення розвитку дітей, -

суд приходить до висновку про доцільність надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей у супроводі матері або уповноваженої нею особи за кордон із зазначенням певного періоду, на який видається такий дозвіл та напрямку прямування, що відповідатиме найкращим інтересам дітей.

Крім того, згідно із пунктом 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом №415ог від 12 червня 2015 року в`їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57.

Таким чином, оскільки позивач позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на в`їзд/виїзд дітей за кордон та на тимчасово окуповану територію України, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють в`їзд/виїзд малолітніх дітей за кордон та на тимчасово окуповану територію України, а тільки встановлено особливий порядок перетинання кордону та лінії зіткнення, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з корекцією часового проміжку можливості виїзду дітей без згоди їх батька із зазначенням конкретної країни прямування.

Відповідності до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у сумі 768 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон та через лінію розмежування неповнолітніх дітей без згоди батька, - задовольнити частково.

Надати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженці с. Фабричне Лутугинського району Луганської області, РНОКПП НОМЕР_3 ) дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України до Російської Федерації, Турецької Республіки та Єгипту і повернення на територію України, а також в`їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї - без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Луганська, РНОКПП НОМЕР_4 ) у супроводі матері ОСОБА_1 дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в строк з 02 жовтня 2020 року по 02 жовтня 2021 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Луганська, РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається за правилами п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України через Троїцький районний суд Луганської області до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.І.Суський

31.08.20