Справа № 202/1286/20
Провадження № 4-с/202/19/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

І м е н е м У к р а ї н и

5 серпня 2020 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого-судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Мазниці Х.О., стягувача ОСОБА_1 , державного виконавця Мартинової Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мартинової Наталії Володимирівни, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Мартинової Наталії Володимирівни.

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_1 зазначила, що 22.12.2018 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Мартиновою Н.В. на підставі заяви стягувача від 21.12.2018 року про відсутність заборгованості по сплаті аліментів була винесена постанова про зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні № 16361968 щодо виконання виконавчого листа по справі № 2-3501/2009, виданого Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку. Однак такої заяви вона як стягувач не подавала, оскільки заборгованість по аліментам боржником не погашена.

З винесеною державним виконавцем постановою про скасування арешту ознайомилася лише 13.02.2020 року, після того як дізналася, що внаслідок зняття арешту з майна боржника відбулося відчуження майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок якого можливо було виконати рішення.

Згідно з довідкою-розрахунком державного виконавця заборгованість по аліментам станом на 31.01.2020 року складає 168771,28 грн.

Звертає увагу, що в матеріалах виконавчого провадження знаходяться дві заяви аналогічного змісту про відсутність заборгованості по аліментам, які містять різні підписи.

За цих підстав ОСОБА_1 просить:

1) визнати незаконними дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мартинової Н.В. щодо зняття арешту з майна боржника та винесення постанови від 22.12.2018 року у виконавчому провадженні № 16361968;

2) скасувати постанову від 22.12.2018 року про зняття арешту з майна боржника;

3) зобов`язати державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мартинову Н.В. вчинити дії щодо відновлення арешту майна боржника.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 6 березня 2020 року скаргу ОСОБА_1 прийнято до розгляду.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 23 квітня 2020 року в Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпра) були витребувані матеріали виконавчого провадження № 16361968 для огляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник - адвокат Орел В.Ю. скаргу підтримали та наполягали на її задоволенні в повному обсязі.

Державний виконавець Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мартинова Н.В. у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, посилаючись на те, що на виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 16361968 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3501, виданого 07.12.2009 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 19.10.2009 року.

21.12.2018 року на адресу відділу надійшла заява стягувача про те, що боржником з жовтня 2009 року по грудень 2018 року аліменти на утримання дітей сплачувалися щомісячно, претензій до боржника по сплаті аліментів не має, станом на 21.12.2018 року заборгованість відсутня.

З урахуванням цієї заяви відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» 22.12.2018 року була винесена постанова про зняття арешту з майна боржника та внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

В подальшому ОСОБА_1 було повідомлено, що заяву про відсутність заборгованості зі сплати аліментів вона не писала, у зв`язку з чим просила нарахувати заборгованість зі сплати аліментів.

Відповідно до довідки-розрахунку станом на 29.10.2019 року заборгованість по аліментам становила 163392,79 грн.

У зв`язку з нарахованою заборгованістю була винесена постанова про арешт майна боржника.

Вважала, що на час зняття арешту діяла відповідно до закону, тому просила скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне:

Судом встановлено, що на виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (нині - Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться виконавчий лист, виданий 7 грудня 2009 року на підставі рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 19.11.2009 року по справі № 2-3501/2009 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.10.2009 року та до досягнення дітьми повноліття.

Так, постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 11.12.2009 року на підставі зазначеного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № 16361968.

22.07.2010 року у зв`язку з наявною заборгованістю по аліментним платежам державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 , - частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 та заборонено її відчуження.

Обтяження майна арештом 22.07.2010 року було зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

22.12.2018 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Мартиновою Н.В. у виконавчому провадженні № 16361968 на підставі п. 7 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про зняття арешту з майна боржника.

Дана постанова державного виконавця мотивована відсутністю станом на 21.12.2018 року заборгованість зі сплати аліментних платежів.

При цьому підставою для прийняття державним виконавцем рішення про зняття арешту з майна боржника стала заява від імені стягувача ОСОБА_1 на ім`я начальника Індустріального ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 21.12.2018 року, згідно з якою ОСОБА_2 протягом з жовтня 2009 року по грудень 2018 року аліменти на утримання дітей сплачував щомісячно, станом на 21.12.2018 року претензій до ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання дітей немає, заборгованість відсутня.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав, після зняття арешту з майна боржника 28.12.2018 року на підставі договору купівлі-продажу було відчужено на користь ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2 , частка в який відповідно до матеріалів справи належала боржнику ОСОБА_2 .

В подальшому 29.10.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Індустріального ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області з заявою, в якій зазначила, що заяву про відсутність заборгованості станом на грудень 2018 року не писала, ОСОБА_2 аліменти не сплачував, у зв`язку з чим просила нарахувати заборгованість з жовтня 2009 року та накласти арешт на майно.

Цього ж дня, 29.10.2019 року, державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_3 останній помер.

13 лютого 2020 року обтяження майна ОСОБА_2 на підставі постанови державного виконавця про арешт майна від 29.10.2019 року було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до довідки-розрахунку, складеної державним виконавцем, заборгованість по аліментам за виконавчим документом № 2-3501 від 07.12.2009 року станом на 31.01.2020 року складає 168771,28 грн.

Звертаючись зі скаргою на дії та рішення державного виконавця, ОСОБА_1 посилається на те, що, скасовуючи арешт з майна боржника, державний виконавець діяла незаконно, оскільки заяву про відсутність заборгованості по аліментам вона не писала та до державної виконавчої служби не подавала.

Між тим, погодитися зі скаргою ОСОБА_1 суд не може з огляду на наступне:

Розглядаючи скаргу ОСОБА_1 , суд враховує, що відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (ч. 1 ст. 448, п. «а» ч. 1 ст. 451 ЦПК України).

Статтею 451 ЦПК України визначено, що в разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, підставою для визнання рішення, дії чи бездіяльності виконавця неправомірними в порядку судового контролю за виконанням судових рішень є порушення державним виконавцем прав та свобод учасника виконавчого провадження.

Якщо ж рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені виконавцем відповідно до закону, в межах свої повноважень і право заявника не було порушено, суд має відмовити в задоволенні скарги.

Згідно зі статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Перешкоджання вчиненню виконавцем дій, пов`язаних із зверненням стягнення на майно (кошти) боржника, порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном (коштами), на яке накладено арешт, а також інші незаконні дії щодо арештованого майна (коштів) тягнуть відповідальність, установлену законом.

Відповідно до пункту 7 частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

При цьому частиною 2 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає порядок стягнення аліментів, визначено, що за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Згідно з частиною 4 зазначеної статті виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Крім того, відповідно до пункту 4 розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати, квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником, заяв та (або) розписок стягувача, інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості, інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, виконавець: виносить повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників, звертає стягнення на майно боржника, надсилає стягувачу письмове роз`яснення про право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинення кримінального правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов тощо.

Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження.

Постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Аналіз наведених норм і положень свідчить, що заборгованість по аліментних платежам обчислюється виконавцем на підставі відомостей, отриманих, зокрема, із заяв та (або) розписок стягувача і підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

В своїй скарзі ОСОБА_1 просить визнати незаконними дії державного виконавця щодо зняття арешту з майна боржника та винесення постанови про зняття арешту з майна, скасувати вказану постанову, зобов`язавши державного виконавця вчинити дії щодо відновлення арешту майна боржника.

Суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, так як у судовому засіданні встановлено, що, приймаючи постанову про зняття арешту з майна боржника від 22.12.2018 року, державний виконавець Мартинова Н.В. діяла на підставі закону та в межах наданих їй повноважень, оскільки у виконавчому провадженні № 16361968 з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей із ОСОБА_2 надійшла заява від імені стягувача ОСОБА_1 про відсутність заборгованості по аліментам, державним виконавцем був обчислений розрахунок заборгованості, згідно з яким станом на 22.12.2018 року заборгованість по аліментним платежам відсутня.

Суд звертає увагу, що норми Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень зобов`язують державного виконавця обчислювати розмір заборгованості зі сплаті аліментів на підставі відомостей, отриманих у тому числі із заяв та (або) розписок стягувача та у разі погашення божником такої заборгованості зняти арешт не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що це підтверджують.

Законодавством не передбачено здійснення державним виконавцем під час вчинення ним виконавчих дій та прийняття рішень перевірки належності учасникам виконавчого провадження підписів, які містяться у заявах, що ними подаються у виконавчому провадженні.

Крім того, заперечуючи проти написання та подання державному виконавцю заяв про відсутність заборгованості по аліментам, ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів, що підписи у таких заявах виконані не нею.

Як вбачається з матеріалів скарги, про надходження державному виконавцю заяви про відсутність заборгованості по аліментам та скасування державним виконавцем арешту майна боржника ОСОБА_1 дізналася 29.10.2019 року, що підтверджується її заявою (а.с. 137).

Між тим, зі скаргою на дії та рішення державного виконавця, які полягають у скасуванні арешту майна боржника, стягувач звернулася до суду лише наприкінці лютого 2020 року, тобто з пропуском десятиденного строку.

При цьому порушення своїх прав ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що внаслідок зняття державним виконавцем арешту 28.12.2018 року відбулося відчуження майна боржника - квартири АДРЕСА_2 .

Однак, на переконання суду, в даному випадку права ОСОБА_1 порушені не діями та рішенням державного виконавця, а поданням від її імені державному виконавцю заяви про відсутність заборгованості по аліментам.

Так, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України одними із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Отже, доведення факту недобросовісності сторони правочину, зокрема її обізнаності про незаконність зняття арешту та відчуження майна, може бути підставою для оспорювання такого правочину, а не визнання незаконними дії та рішень державного виконавця щодо зняття арешту з майна боржника.

Суд вважає, що за встановлених обставин безпосередньо діями та рішенням державного виконавця права ОСОБА_1 не були порушені.

Об`єктивних підстав вважати, що державний виконавець, скасовуючи 22.12.2018 року арешт майна боржника, діяла протиправно немає.

Враховуючи, що протиправність дій та рішення державного виконавця щодо зняття арешту з майна боржника не встановлена, суд вважає, що підстави для скасування постанови державного виконавця про зняття арешту з майна боржника від 22.12.2018 року відсутні.

Крім того, суд відзначає, що скасування постанови державного виконавця про зняття арешту з майна боржника автоматично не поновлює такий арешт.

Також суд вважає такою, що не підлягає задоволенню вимогу ОСОБА_1 про зобов`язання державного виконавця вчинити дії щодо відновлення арешту на майно боржника, оскільки в судовому засіданні встановлено, що постановою державного виконавця Мартинової Н.В. від 29.10.2019 року накладено арешт на майно, належне боржнику ОСОБА_2 . При цьому в даному випадку накладення арешту на майно боржника ніяким чином не поновлює право ОСОБА_1 на отримання виконання рішення за рахунок майна - частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки власником цього майна на сьогодні є не боржник, а інша особа.

Виходячи з наведеного, в задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 450-451 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) на дії та рішення державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мартинової Наталії Володимирівни (490514, м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, буд. 11) відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Ю. Марченко