ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/3770/19
Провадження № 2/636/556/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого судді Гуменного З.І.,

за участю: секретаря судового засідання Шикової К.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Божко ОСОБА_2 . ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали цивільної справи за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу в розмірі 101 053 грн., та судового збору в сумі 1010,53 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 20.10.2016 він надав в борг ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 4000,00 доларів США, на підтвердження виникнення зобов`язання по договору позики відповідачем надано розписку. Оскільки на момент надання відповідачу позики вони перебували в дружніх стосунках та, з його слів, він знаходився в скрутному становищі, а гроші потрібні були йому терміново, щоб сплатити за землю, яку він обробляє, тому в даній розписці не було зазначено терміну повернення позики, так як відповідач запевнив його, що повернене гроші в місячний термін. Неодноразові прохання повернути борг відповідач ігнорує та відмовляється виконати зобов`язання, тому позивач вимушений звернутись до суду.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому вона вказувала, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки вказана заборгованість не існує. ОСОБА_4 передав в суборенду ОСОБА_1 земельну ділянку, проте орендні відносини не були оформлені. Орендна плата за земельну ділянку отримувалася відповідачем наперед, на підтвердження чого видавалися відповідні розписки. В розписці, що додана до позовної заяви, позивачем зроблено виправлення, а саме: «за 2017 год» вправлено на «до 2017 год», літера «з» виправлена на літеру «д», і зміст розписки навмисно спотворено позивачем. Текст розписки виглядав наступним чином: « ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , занял у ОСОБА_7 4000 (четыре тысячи) долларов в счет оплаты за аренду земли за 2017 год», однак після виправлення розписка мала такий вигляд: « ОСОБА_8 , занял у ОСОБА_7 4000 (четыре тысячи долларов в счет оплаты за аренду земли до 2017 год». З тексту самої розписки вбачається, що між сторонами існували не правовідносини позики, а орендні правовідносини. Позивач у позовній заяві зазначає, що гроші потрібні були відповідачу, щоб сплатити за землю, яку він обробляє. Вказаним твердженням позивач маніпулює змістом розписки на свою користь. Аналогічні розписки видавалися позивачу неодноразово, проте не всі були ними повернуті, у зв`язку з чим на прохання ОСОБА_4 позивач видав йому розписку про те, що ОСОБА_1 не має фінансових претензій до ОСОБА_6 на ІНФОРМАЦІЯ_1 . З позовної заяви вбачається, що борг, нібито, мав бути повернутий до 2017 року, тобто 01.01.2017, при цьому ОСОБА_1 підтвердив, що в нього відсутні фінансові претензії до ОСОБА_4 станом на 01.09.2018.

Позивач надав відповідь на відзив, в якій заперечував проти доводів, викладених у відзиві, та вказував, що відповідач не надав жодного належного підтвердження факту суборенди земельної ділянки у нього позивачем, такі твердження, викладені у відзиві, є абсолютно безпідставними, також не має належного підтвердження виконання боргового зобов`язання, тому просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Представником відповідача надані заперечення на відповідь на відзив, в яких вказувала, що аргументи позивача, викладені у відповіді на відзив, не спростовують правову позицію відповідача, тому що позивач стверджує, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження факту існування орендних відносин, однак дані докази надав сам позивач, оскільки надана ним розписка підтверджує, що між позивачем та відповідачем проводились певні розрахунки, пов`язані з орендою землі. Отже факт існування саме орендних правовідносин, а не правовідносин позики, вбачається безпосередньо з самої розписки. З тексту самої розписки вбачається, що між сторонами існували не правовідносини позики, а орендні правовідносини. Таким чином, розписка, надана позивачем, не відповідає вимогам до боргового документа, оскільки в ній, по-перше, йде мова про отримання коштів в рахунок оплати за оренду землі за 2017 рік, і по-друге, не міститься зобов`язання повернути грошові кошти.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові, пояснюючи, що він дав в борг відповідачу гроші, а останній не повертає, хоча написав розписку.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючи на обставини, викладені у відзиві на позов, та пояснила, що відповідач дійсно брав гроші, але як орендну плату за землю, та борг перед позивачем відсутній.

Вислухавши сторони, оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

20.10.2016 ОСОБА_4 взяв в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 101053 грн. в еквіваленті 4000 доларів США, про що надав розписку (а.с. 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі статтею 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 367/7135/16-ц зазначено, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів зробити відповідні правові висновки щодо дійсної природи існуючих між сторонами правовідносин.

У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року № 755/9283/15-ц зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Так з наданої позивачем розписки від 20.10.2016 року вбачається, що ОСОБА_4 зайняв у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4000 доларів США.

Однак в даній розписці вбачаються виправлення, які суттєво змінюють зміст даної розписки.

Крім того, як вбачається з розписки, ОСОБА_1 не має фінансових претензій до ОСОБА_4 станом на 01.09.2018 (а.с. 35).

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до положень статей 12 і 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Отже, з огляду на зміст розписки, суд приходить до висновку про відсутність між сторонами будь-яких грошових зобов`язань, які випливають саме із договору позики, інших доказів на підтвердження факту укладання договору позики позивачем не надано та судом не встановлено, а тому правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за розпискою відсутні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 258, 259, 264, 265 268, 272, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення несплаченої суми боргу за розпискою від 20.10.2016 у розмірі 101053 грн. відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя

Повний текст рішення виготовлений 04.03.2020.