ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року

м.Суми

Справа №592/88/20

Номер провадження 22-ц/816/1353/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» Скляр М.С., відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданнів в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 лютого 2020 року, в складі судді Князєва В.Б., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 14 лютого 2020 року,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальність «ВЕЛЛФІН» (далі -ТОВ «ВЕЛЛФІН») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи вимоги тим, що 12 грудня 2016 року між ним та відповідачем був укладений договір позики №104961 від 12.12.2016 в електронній формі строком на 17 днів, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти в розмірі 2400 грн на умовах строковості, зворотності, оплатності. Скориставшись грошовими коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконав, тому станом на 25 грудня 2019 року утворився борг на загальну суму 102 266 грн 80 коп., з яких 2400 грн - основний борг; 47 908 грн 80 коп. - заборгованість по відсоткам; 51 958 грн 00 коп. - заборгованість по простроченим відсоткам, який товариство просило стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 лютого 2020 року у задоволенні позовний вимог ТОВ «ВЕЛЛФІН» відмовлено.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ТОВ «ВЕЛЛФІН», посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

При цьому, заявник апеляційної скарги звернув увагу на ту обставину, що відповідачем були здійснені платежі в рахунок погашення заборгованості за договором позики 15 січня 2017 року на суму 400 грн та 29 січня 2017 року на суму 10 грн, а тому з позовом товариство звернулося в межах строків позовної давності.

Звертає увагу апеляційного суду і на те, що позивачем в суді першої інстанції були надані докази на підтвердження порушення та невиконання відповідачем умов договору позики, виникнення заборгованості на загальну суму 102 266 грн 80 коп.

Від відповідача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТОВ «ВЕЛЛФІН» Скляр М.С. про задоволення апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , про відмову у задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є юридичною особою, зареєстрованою як фінансова установа відповідно до розпорядження комісії № 2606 від 27 жовтня 2015 року (а.с. 7).

Основним видом діяльності ТОВ «ВЕЛЛФІН» є інші види кредитування, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 6).

Наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» №2-1 від 27 жовтня 2015 року затверджено Правила надання грошових коштів у вигляді позики (далі - Правила) (а.с. 8-14).

Згідно із пунктами 4.1., 4.2. Правил заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства, оформляє заявку на сайті шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.

Відповідно до пунктів 6.1., 6.2. Правил у разі прийняття товариством позитивного рішення про надання позики, товариство направляє заявнику на підписання договір про отримання позики. Договір направляється шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу, зазначену заявником у заяві. Договір позики із заявником укладається на умовах та в порядку, визначеному цими правилами.

У разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС- повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці, з розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу, зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору позики (пункт 6.3. Правил). У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті (пункт 6.4. Правил). Для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та пароля входить до особистого кабінету (пункт 6.7. Правил).

Пунктами 6.10., 6.11., 6.12. Правил визначено, що товариство надає позику у порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики, на рахунок банківської платіжної картки, зазначеної в заявці. Перерахування грошових коштів здійснюється в строки не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами; датою укладення договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок.

На підставі поданої ОСОБА_1 заявки про отримання позики (а.с. 15-18) 12 грудня 2016 року між ним та ТОВ «ВЕЛЛФІН» був укладений в електронній формі договір позики №104961 (далі - Договір) (а.с. 19-23).

Відповідно до п. 1.1. Договору позикодавець зобов`язується надати позичальникові на умовах, що передбачені даним Договором, грошові кошти в позику в сумі 2400 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п. 1.5. цього Договору.

Згідно п. 1.3. строк дії Договору складає 17 днів, позика має бути повернута згідно Графіку розрахунків (додаток до Договору) до 29 грудня 2016 року.

За п. 1.4. Договору він є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором.

Пунктами 1.5.1, 1.5.2 та 1.6. Договору визначений порядок нарахування процентів за користування позикою, а саме:

- 1,8 процента від суми позики, але не менше ніж 20 гривень 00 копійок за перший день користування позикою;

- 1,8 процента від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку зазначеного в п.1.3 цього договору;

У разі якщо позичальник не повернув суми позики у встановлений пунктом 1.3 Договору строк, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1 Договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів на вимогу позикодавця, доведену до позичальника шляхом розміщення відповідного повідомлення в особистому кабінеті, позичальник зобов`язаний сплатити 2 проценти від суми позики за кожен день прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

У разі повернення суми позики та сплаті процентів за користування позикою протягом трьох днів після закінчення строку, визначеного п. 1.2 цього договору позики, нарахування процентів у розмірі 3,8 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно не проводиться, в іншому випадку проценти нараховуються відповідно до умов п. 1.5.2 цього договору.

Відповідно до пп. 2.1.1.2. позикодавець має право вимагати від позичальника повернення всієї суми позики, процентів за користування позикою та виконання усіх інших зобов`язань, передбачених цим Договором та Правилами надання грошових коштів у вигляді позики (далі - Правила).

Згідно з пп. 2.2.2.2., 2.2.2.4. позичальник зобов`язаний своєчасно повернути позику, проценти за користування позикою в порядку, визначеному цим Договором. У випадку прострочення сплати заборгованості за цим Договором у повному обсязі сплатити нараховані проценти за користування позикою, виходячи з фактичного строку користування позикою.

У п. 3.1. Договору вказано, що позичальник зобов`язаний здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим Договором. Сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до Графіку розрахунків.

Згідно з п. 3.3. Договору заборгованість за договором позики, що включає в себе суму позики, нараховані проценти, штрафні санкції підлягає сплаті шляхом одноразового безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок Товариства у строк, встановлений Договором позики.

Відповідно до п. 7.1. невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання грошових коштів у вигляді позики, які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам.

Згідно з п. 7.2. Договору позики, уклавши його позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщено на сайті позичальника

У розділі 8 Договору «Реквізити та підписи сторін» зазначено, що цей договір підписано за допомогою електронного підпису.

Згідно графіку розрахунків до договору повернення позики здійснюється одним платежем 29 грудня 2016 року в сумі 3134 грн 40 коп., з яких сума позики складає 2400 грн, сума процентів - 734 грн 40 грн (а.с. 23 на звороті).

18 травня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вей фор пей» та ТОВ «ВЕЛЛФІН» укладений договір про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 (а.с. 26-28).

З листа ТОВ ФК «Вей фор пей» №5354-ВП від 02 грудня 2019 року вбачається, що відповідно до договору №ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року за дорученням ТОВ «ВЕЛЛФІН» 12 грудня 2016 року було здійснено успішний переказ коштів на суму 2400 грн на картку НОМЕР_1 , вказано номер транзакції (а.с. 25).

У довідці щодо заборгованості за Договором позики №104961 від 12 грудня 2016 року вказано, що станом на 25 грудня 2019 року загальна сума заборгованості позичальника складає 102 266 грн 80 коп., з яких: 2400 грн - заборгованість за основною сумою позики, 47 908 грн 80 коп. - заборгованість за відсотками, 51 958 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Загальна кількість днів простроченої позики становить 1091 календарних днів (а.с. 24).

Отже, судом першої інстанції встановлено, що позивачем на виконання умов договору позики було надано відповідачу ОСОБА_1 2400 грн, проте останній умов договору не виконав, отримані грошові кошти та визначені відсотки не повернув у строк до 29 грудня 2016 року, у зв`язку з чим станом на 25 грудня 2019 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість. Вказані висновки суду першої інстанції сторонами не оскаржуються, а тому в апеляційному порядку не переглядаються.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про стягнення кредитної заборгованості пред`явлені до відповідача поза межами строків позовної давності, а доказів на підтвердження клопотання про їх поновлення та щодо поважності причин їх пропуску суду надано не було.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Так, у відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Укладаючи договір позики від 12 грудня 2016 року, ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_3 узгодили, що до правовідносин за цим договором встановлюється загальний строк позовної давності, що відповідно до ст. 257 ЦК України становить 3 роки (п. 7.8 договору позики).

Наслідки спливу позовної давності визначені в ст. 267 ЦК України. Зокрема, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, суму боргу не повернув у визначені договором строки - до 29 грудня 2016 року, відповідно, з цього часу почався перебіг позовної давності, який беручи до уваги те, що 29 грудня 2019 року був вихідним днем, сплив наступного робочого дня - 30 грудня 2019 року.

Проте, позовна заява була передана до відділу поштового зв`язку лише 02 січня 2020 року (а.с. 30), що і відповідає даті пред`явлення позову до суду, тобто, поза межами строків, визначених п. 7.8 договору позики та ст. 257 ЦК України.

Стосовно посилань представника позивача ТОВ «ВЕЛЛФІН» Скляр М.С. у судовому засідання суду апеляційної інстанції на розпорядження КМУ, яким рекомендовано перенесення робочих днів 30-31 грудня 2019 року на інші дні, у зв`язку з чим, на її думку, позов був поданий у наступний робочий день - 02 січня 2020 року, тобто, на як вважає представник позивача, з дотриманням позовної давності, то вони підлягають відхиленню. Зокрема, представником позивача не було надано доказів того, що наказом керівництва ТОВ «ВЕЛЛФІН» за рекомендаціями КМУ 30 грудня 2019 року та 31 грудня 2019 року були визначені в товаристві вихідними днями.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

З матеріалів справи вбачається, що 27 січня 2020 року на виконання ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 січня 2020 року представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 був поданий відзив на позовну заяву, в якому той просив в задоволенні вимог ТОВ «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 відмовити (а.с. 40-43). При цьому, у відзиві ставилося питання про застосування судом наслідків спливу позовної давності, посилаючись на те, що з вимогами про стягнення боргу за договором позики позивач звернувся поза межами визначеного ст. 257 ЦК України строку позовної давності.

Копія відзиву на позовну заяву була надіслана на адресу позивача ТОВ «ВЕЛЛФІН» 27 січня 2020 року , що підтверджується накладною відділу поштового зв`язку (а.с. 39).

Проте, відповіді на відзив та доказів на спростування обставин, викладених представником відповідача у відзиві, позивачем подано не було, як і не надано було доказів, які б підтверджували обставини щодо внесення відповідачем коштів на часткове погашення заборгованості.

Колегія суддів не приймає долучені до апеляційної скарги докази, а саме: розрахунок заборгованості відповідача за договором позики №104961 від 12 грудня 2016 року та банківські виписки від 15 січня 2017 року і 29 січня 2017 року, якими нібито підтверджується часткове погашення відповідачем ОСОБА_1 заборгованості за договором позики, що могли б свідчити про переривання строку позовної давності, виходячи з наступного.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №192/875/17 сформовано наступний правовий висновок.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як положення статті 43 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов`язки.

Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу у дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції у суді першої інстанції.

У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Проте, подаючи нові докази до апеляційного суду, ТОВ «ВЕЛЛФІН» не наведено підстав їх неподання у визначений ст. 83 ЦПК України строк до суду першої інстанції. Також, позивачем не були виконані вимоги ухвали апеляційного суду від 19 серпня 2020 року щодо обґрунтування наявності у позивача об`єктивних причин, які б унеможливлювали подання доказів до суду першої інстанції (а.с. 115).

Щодо наданих представником позивача Скляр М.С. у судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснень, яка, як на підставу неподання цих доказів, вказувала на те, що вступила в справу лише на стадії апеляційного провадження, то вони не є підставами для їх прийняття апеляційним судом, у розумінні ч. 3 ст. 367 ЦПК України, оскільки стороною у справі є саме юридична особа - ТОВ «ВЕЛЛФІН», в розпорядженні якого і перебували долучені до апеляційної скарги розрахунок та виписки по банківському рахунку. Крім того, саме на позивача положеннями ст. 83 ЦПК України покладено обов`язок подавати суду всі наявні в нього докази разом з позовом.

До того ж, колегія суддів бере до уваги і позицію відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , які заперечують проти прийняття нових доказів, а також ставлять під сумнів достовірність викладених в них даних, оскільки, як пояснив ОСОБА_1 , він не вносив коштів на погашення заборгованості.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, його висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскарженій частині з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення в оскарженій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 лютого 2020 року в даній справі залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 вересня 2020 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук