БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2-о/356/25/20
Справа № 356/498/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.09.2020 суддя Березанського міського суду Київської області Капшученко І. О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Київський військовий ліцей імені Івана Богуна, про встановлення факту, що має юридичне значення,
ВСТАНОВИВ:
До Березанського міського суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Київський військовий ліцей імені Івана Богуна, про встановлення факту, що має юридичне значення, обґрунтована тим, що заявник на підставі відбору, проведеного військовим комісаріатом, відповідно до директив начальника Генерального штабу Збройних Сил України та відповідно до наказу начальника Київського військового ліцею від 24.08.1994 № 96 «Про зарахування кандидатів ліцеїстами на І та ІІ курс Київського військового ліцею» був зарахований ліцеїстом до вказаного закладу та на підставі наказу начальника Київського військового ліцею від 14.06.1996 № 74 «Про випуск ліцеїстів» отримав атестат про повну загальну освіту. На даний час проходить службу в Адміністрації Держприкордонслужби у військовому званні «полковник». Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції, що діяла на час зарахування заявника на навчання до Київського військового ліцею, початком перебування на військовій службі вважається день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних. Вступаючи на службу, заявник розраховував на відповідний статус військовослужбовця, у зв`язку з чим зміни порядку початку та закінчення проходження військової служби відповідно до нової редакції вказаного Закону не повинно впливати на його права. Як вказує заявник, встановлення факту проходження військової служби в період з 24.08.1994 по 14.06.1996 в інший спосіб, ніж звернення до суду з вказаною заявою, неможливе, оскільки на даний час до законодавства внесено відповідні зміни. Наголошує на тому, що встановлення даного факту не є спором про право, оскільки не зобов`язує будь-які органи державної влади вчинити дії. Зарахування до вислуги років військової служби неврахованих періодів необхідно заявку для подальшого врахування надбавки за вислугу років, вплине на порядок надання останньому чергової відпустки, а також матиме безпосередній вплив на умови нарахування та призначення заявнику пенсії. Відтак, просить суд встановити факт проходження ОСОБА_1 військової служби в період навчання в Київському військовому ліцеї з 24.08.1994 по 14.06.1996 відповідно абзацу четвертого частини першої статті 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції від 25.03.1992.
Розглянувши матеріали вказаної заяви, суд прийшов до наступних висновків.
Так, як визначено ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
У відповідності до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
Так, враховуючи вказане, за змістом положень ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 294 ЦПК України, суддя відкриває провадження за відсутності підстав для залишення заяви без руху, повернення заяви чи відмови у відкритті провадження.
У відповідності до роз`яснень, наведених пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.
Так, за змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Так, за правилами, встановленими ч. 1 ст. 19 ЦПК України розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Як роз`яснено в абзацах першому, сьомому пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.
Згідно з частиною першою статті 22 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції від 12.12.1993, чинній на час зарахування заявника на навчання до Київського військового ліцею, порядок проходження громадянами України військової служби визначається цим Законом, Положенням про проходження військової служби громадянами України та іншими законодавчими актами.
Відповідно до преамбули Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби (преамбула в редакції Закону № 716-VIII від 06 жовтня 2015 року).
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законодавством визначено позасудовий порядок встановлення початку та закінчення проходження військової служби, тому справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
В той же час, статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (ч. 5 ст. 5 КАС України).
Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом пунктів 1-2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Справи, що відносяться до юрисдикції адміністративних судів, визначено статтею 19 КАС України.
Так, за змістом пункту 2 частини 1 цієї статті юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, а також звільнення з публічної служби.
Так, за визначенням п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 08.11.2019 у справі № 161/853/19, висновки якої суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, а також в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 19.02.2020 у справі № 509/823/16-ц.
З огляду на вказане, суд дійшов висновку про те, що заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Київський військовий ліцей імені Івана Богуна, про встановлення факту, що має юридичне значення не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви (ч. 2 ст. 186 ЦПК України).
Відповідно до частини 5 статті 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.
За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що у відкритті провадження у справі необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4-5, 19, 186-187, 258-261, 263, 293-294 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
У відкритті провадження в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Київський військовий ліцей імені Івана Богуна, про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.
Роз`яснити заявнику його право звернутися до суду з заявою в порядку адміністративного судочинства.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд Київської області.

Суддя: І. О. Капшученко