ССправа № 953/861/20
08 вересня 2020 року Київський районний суд м.Харкова у складі:
Головуючого - судді Садовського К.С.,
за участі секретаря - Ворончук Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
В обґрунтування вимог представник позивача посилався на те, що 20 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та громадянином України ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №014/1609/82/100773, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі: 15 810 (п`ятнадцять тисяч вісімсот десять) доларів США 00 центів строком до 20.06.2018 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 20 червня 2008 року між Банком та громадянином України ОСОБА_2 , громадянкою України ОСОБА_4 , громадянкою України ОСОБА_3 , громадянином України ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки №014/1609/82/100773/1 посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Губською В.А. зареєстровано в реєстрі за №3326.
Проте, всупереч умов Кредитного договору Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом.
Таким чином, з укладенням Кредитного договору та Договорів іпотеки Кредитор отримав законне право у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, звернути стягнення на предмети іпотеки.
Враховуючи те, що Позичальник не виконує умови Кредитного договору та вимоги Банку щодо врегулювання заборгованості, тим самим нівелюючи приписи чинного законодавства України, Банк змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.
В судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду заяву, в якій просить позов задовольнити, справу розглянути у його відсутність не заперечуючи проти прийняття судом заочного рішення.
Відповідачі на неоднорозаові виклики у судове засідання не з`явились, хоча судом вживались заходи щодо їх належного повідомлення про день та час слухання справи шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на сайті «Судової влади України». Про причини неявки суд не повідомили. Будь-яких заяв та клопотань від відповідачів не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Враховуючи неодноразову неявку належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідачів в судове засідання, які не повідомили про причини неявки та не подали відзиви, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи вважає позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» таким, що підлягають задоволення з наступних підстав.
20 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом зі Статуту (Надалі по тексту «Позивач», «Банк», Кредитор», «АТ «Райффайзен Банк Аваль») та громадянином України ОСОБА_1 (Надалі по тексту «Боржник», «Позичальник») було укладено Кредитний договір №014/1609/82/100773 (Надалі по тексту «Кредитний договір»), згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі: 15 810 (п`ятнадцять тисяч вісімсот десять) доларів США 00 центів строком до 20.06.2018 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 9,26 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором.
Банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору.
У зв`язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору: несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами Банк звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості з тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.
Враховуючи те, що Позичальник не виконував Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 24.11.2015 року та вимоги Банку щодо врегулювання Кредитної заборгованості, Банк звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, так як станом на дату розрахунку заборгованості, а саме станом на: 01.10.2019 року заборгованість Позичальника перед Банком за Кредитним договором не погашена та складає 11 277 доларів США 39 центів, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку становить 272 884 грн. 35 коп., яка складається з:
Заборгованості за кредитом у розмірі - 7 265 доларів США 35 центів, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку становить 175 803 грн. 12 коп., втому числі прострочена заборгованість за кредитом складає 7 265 доларів США 35 центів, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку становить 175 803 грн. 12 коп.;
Заборгованість за відсотками у розмірі - 4 012 доларів США 04 центи, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку становить 97 081 грн. 23 коп., в тому числі прострочена заборгованість складає 3 981 доларів США 39 центів, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку становить 96 339 грн. 58 коп.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Крім того, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притримання, завдатком.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 20 червня 2008 року між Банком (Іпотекодержатель) та громадянином України ОСОБА_2 (надалі по тексту «Іпотекодавець-1»), громадянкою України ОСОБА_4 (надалі по тексту «Іпотекодавець-2»), громадянкою України ОСОБА_3 (надалі по тексту «Іпотекодавець-3»), громадянином України ОСОБА_1 (надалі по тексту «Іпотекодавець-4») було укладено Договір іпотеки №014/1609/82/100773/1 посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Губською В.А. зареєстровано в реєстрі за №3326 (Надалі по тексту «Договір іпотеки).
Так, відповідно до умов Договору іпотеки предмет іпотеки забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з умов Кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Кредитного договору. За таких умов, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення в рахунок майна, заставленого на умовах Договору іпотеки.
Відповідно до п. 3.1.4 Договору іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцями зобов`язань за цим або за Кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до пункту 5 цього Договору, та за рахунок грошових коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, переважно перед іншими кредиторами задовольнити у повному обсязі свої вимоги за кредитним договором, які визначено на момент фактичного їх задоволення, включаючи суму кредиту; суму процентів за користування кредитом; суму неустойки, нараховану за умовами кредитного договору; суму збитків, завданих порушенням зобов`язання; суму витрат, пов`язаних з реалізацією Предмета іпотеки, в тому числі з його охороною, зберіганням, оцінкою та інше.
Згідно з п.5.2 Договору іпотеки, Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобовязання, якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за Кредитним договором вони не будуть виконанні, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений Кредитним договором строк суми кредиту, або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій).
Так, у зв`язку з невиконання Позичальником умов Кредитного договору: несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, на адресу Іпотекодавців були направлені вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.
Звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється будь-яким способом, передбаченим чинним законодавством України, у т.ч. і за рішенням суду (5.4 Договору іпотеки).
Таким чином, з укладенням Кредитного договору та Договорів іпотеки Кредитор отримав законне право у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, звернути стягнення на предмети іпотеки.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (п. 1 ст. 530 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.05.2003 року № 898-ІУ (Надалі по тексту «Закон України «Про іпотеку»), іпотека як різновид застави. Предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбачену Законом України «Про іпотеку».
Відповідно до ч.5 ст. З Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Згідно вимог ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 Закону України «Про іпотеку».
Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь - якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Відповідно до ч. 4 ст. 591 ЦК України, якщо сума реалізації предмету застави не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в установленій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом.
На підставі Розділу 5 Договору іпотеки, Договір іпотеки, у відповідності до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», є договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (Позивача). Право вибору способу задоволення вимог, встановлених умовами укладеного Договору іпотеки належить Іпотеко держателю (Банку).
Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.
Відповідно до умов ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку».
Таким чином, позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: чотирьох кімнатну квартиру, загальною площею 126,5 кв.м., житлова площа 62,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, є законними обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
Підстав для застосування норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 3 червня 2014 року, з послідуючими змінами та доповнення, суд на даний час не вбачає, оскільки матеріали справи не містять достовірних відомостей, що вказане нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя.
Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судові витрати по справі, які складаються з судовий збору у розмірі 2102,00 гривень, який був сплачений згідно наявній у матеріалах справи квитанції при пред`явленні цього позову до суду.
Керуючись ст. 259, 265, 268 ЦПК України, суд
Позовні вимоги акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати в сумі по 525 /п`ятсот двадцять п`ять/ грн. 50 коп. з кожного.
На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України ( в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідач - ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_2 .
Відповідач - ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_3 .
Відповідач - ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_4 .
Відповідач - ОСОБА_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_5 .
СУДДЯ