Номер провадження: 22-ц/813/6183/20
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2020 року, постановленого під головуванням судді Луняченка В.О., -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі АТ «Українська залізниця») про стягнення заборгованості по заробітної платі, в якому просила стягнути заборгованість по заробітної платі у розмірі 38 390,31 грн., та середній заробіток за весь період затримки розрахунку.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона згідно наказу від 25.05.2009 року за №53-Ос працювала завідувачем військово-облікового бюро в «Ясинуватській дирекції залізничних перевезень» ДП «Донецька залізниця» на підставі трудового договору, який наказом від 24.04.2017 року був припинений у зв`язку з переведенням ОСОБА_1 до виробничого підрозділу «Одеська дистанція зв`язку» регіональної філії «Одеська залізниця «ПАТ «Українська залізниця».

Однак, позивачці під час звільнення була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 38390,31 грн., яку позивачка просила стягнути з відповідача, так як ПАТ «Українська залізниця» була утворена шляхом злиття, у тому числі ДП «Донецька залізниця», а тому як правоприємник відповідач несе відповідальність за виплату заборгованості по заробітної платі та несе відповідальність за несвоєчасний розрахунок у вигляді виплати середнього заробітку за період затримки.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітної платі у розмірі 38 390 грн. 31 коп.

Відмовлено у стягненні середнього заробітку за весь період затримки розрахунку.

Допущене негайне виконання рішення суду в частині стягнення присудженої робітникові виплати заробітної плати за один місяць у розмірі 2526,12 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ «Українська залізниця» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та допущення негайного виконання рішення скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог повністю.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, АТ «Українська залізниця» зазначає, що судом не надана належна оцінка доказам про те, що позов заявлений до неналежного відповідача, тому суд дійшов до помилкового висновку про прийняття правонаступництва ДП «Донецька залізниця» на ПАТ «Укрзалізниця», яке після реорганізації змінило назву на АТ «Укрзалізниця».

Відзиву до суду надано не було.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 згідно наказу від 25.05.2009 року за №53-Ос працювала завідувачем військово-облікового бюро в «Ясинуватській дирекції залізничних перевезень» ДП «Донецька залізниця», що підтверджується записом у трудової книжці серія НОМЕР_1 , та відповідно до наказу №246/ос від 24.04.2017 року було припинено трудовий договір Ясинуватською дирекцією залізничних перевезень ДП «Донецька залізниця» з позивачем у зв`язку із переведенням останньої до виробничого підрозділу «Одеська дистанція зв`язку» регіональної філії «Одеська залізниця « ПАТ « Укрзалізниця», за п.5 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією наказу та записом у трудової книжці.

Відповідно до довідки виданої «Ясинуватською дирекцією залізничних перевезень» від 24.04.2017 №61 під час звільнення була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 38 390,31 грн., яка утворилась за період з березня 2016 року по квітень 2017 року: у 2016 році за березень -362,71; за квітень - 2723.92 грн.,; за травень - 3550,06 грн.; за червень - 3445,73 грн.; за липень - 1354,41 грн.; за серпень - 5168,31 грн.; за вересень - 2636,31 грн.; за жовтень - 3100,66 грн.; за листопад - 3016,64 грн.; за грудень - 2599,30 грн. У 2017 році за січень - 2535, 75 грн.; за лютий - 2844,26 грн.; за березень - 2356,68 грн.; за квітень - 2695,57 грн.

Згідно даної довідки середньомісячна заробітна плата позивача за два останні календарні місяці роботи складає 2 526,12 грн. ( 2356,68+2695,57 ).

За змістом довідки від 04.04.2019 року за №31/66 позивач працює у виробничому підрозділі «Одеська дистанція зв`язку» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді електромеханіка дільниці ІІ групи у відділі бригади дистанційних майстерень та автотранспортної механізації по станціях.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітної плати, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору ( ч.1,2 ст. 117 КЗпП).

За змістом п.5 ст. 36 КЗпП підставою припинення трудового договору, зокрема, є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Сторонами не заперечувався факт працевлаштування ОСОБА_1 у Ясинуватської дирекції залізничних перевезень ДП «Донецька залізниця» та наявність під час звільнення нарахування та невиплати позивачці заробітної плати за період з березня 2016 року по квітень 2017 року у загальному розмірі 38390,31 грн.

Судом встановлено, що фактично спір стосується наявності або відсутності факту прийняття правонаступництва з ДП «Донецька залізниця» на ПАТ (після реорганізації АТ) «Українська залізниця».

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1.

У додатку №1 визначено перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», та серед інших першою зазначено Державне підприємство «Донецька залізниця» ( ).

Відповідно до ч.3 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» товариство утворюється як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту). Частинами 6,7 вищезазначеної статті визначено, що Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту. Оприлюднення затвердженого Кабінетом Міністрів України переліку підприємств залізничного транспорту, на базі яких утворюється Товариство, є офіційним повідомленням для кредиторів про припинення таких суб`єктів господарювання.

У перехідних та прикінцевих положеннях даного Закону зазначено, що до проведення відповідно до законодавства інвентаризації і оцінки майна підприємств залізничного транспорту, що розміщене на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та затвердження передавального акта щодо цього майна Товариству як правонаступнику прав і обов`язків зазначених підприємств встановити мораторій на звернення стягнення на активи Товариства за зобов`язаннями таких підприємств ( п. 5-1 ).

Також Кабінет Міністрів України своєю постановою від 2 вересня 2015 року за №735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ Українська залізниця. «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

07.06.2016 року на своєму офіційному сайті ПАТ « Українська залізниця» здійснила таке оголошення ( https://www.uz.gov.ua/press_center/up_to_date_topic/429593/):

«На даний час ПАТ «Укрзалізниця» вже сформовано апарат управління регіональної філії «Донецька залізниця» та створено у її складі Донецьку і Луганську дирекції залізничних перевезень, затверджено структуру та розпочато укомплектування штату цих дирекцій, у першу чергу шляхом продовження трудових відносин з працівниками ДП «Донецька залізниця».

Наразі товариство вживає активних заходів для забезпечення стабільної роботи регіональної філії та безперервності перевізного процесу на її транспортній мережі, створення належних умов праці для працівників філії, погашення заборгованості із заробітної плати та забезпечення соціальних гарантій.

Нагадаємо, до пункту 99 Статуту ПАТ «Укрзалізниця» товариство 26 листопада 2015 року прийняло рішення про утворення регіональної філії «Донецька залізниця» з місцем розташування у місті Лиман. Для збереження соціальних гарантій і погашення заборгованості із заробітної плати обов`язково необхідно продовжити трудові відносини з регіональною філією «Донецька залізниця», оскільки ПАТ «Укрзалізниця» дотримується існуючого законодавства та здійснює виплати працівникам, які перебувають з ним у трудових відносинах».

Судом встановлено, що згідно запису у трудової книжці позивачка 12.05.2017 року була прийнята на посаду інженера 2 категорії виробничо-технічного відділу регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» у порядку переведення із Ясинуватської дирекції залізничних перевезень ДП «Донецька залізниця».

Тобто, працюючи у період часу з березня 2016 року по квітень 2017 року у ДП «Донецька залізниця» а також, враховуючи факт переведення 24.04.2017 року ОСОБА_1 до іншого виробничого підрозділу ПАТ «Українська залізниця», позивачка була впевнена, що вона знаходиться у трудових відносинах саме із новоствореною державною організацією ПАТ «Українська залізниця», у зв`язку з чим невиплата заробітної плати може розцінюватись у даному випадку як факт втручання у її право на мірне володіння своїм майном, яке захищено протоколом 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходилася з відповідачем в трудових відносинах у період березня 2016 року по момент звільнення у зв`язку із переводом, при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено.

Факт того, що сама організація ДП «Донецька залізниця» не припинила свого існування, у зв`язку із неможливістю здійснити оцінку та передачу майна не є вирішальною для визначення належного відповідача за даним позовом, а має відносини лише стосовно встановленого мораторію на звернення стягнення на активи Товариства за зобов`язаннями таких підприємств.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення рішення судом зазначене наступне.

Висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» на території, непідконтрольній Українській владі. Відповідач фактично втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису та особових справ працівників. Отже, настання форс-мажорних обставин унеможливило виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно ст. ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України. Нарахування заробітної плати та інших виплат стало неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати за умови, що господарська діяльність здійснювалась.

Згідно правових висновків судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 23.03.3016 року у справі №6-365цс16 за положеннями статті 117 КЗпП України наголошується, що обов`язковою умовою для покладення на підприємство за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Висновки суду про те, що затримка виплати належних позивачу сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, відбулось не з вини відповідача, а через настання обставин непереборної сили, а тому неможливо застосувати положення ст. 117 КЗпП щодо стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення рішення є вірними.

У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

На підставі вищевикладених обставин, суд обґрунтовано у відповідності до вимог чинного законодавства стягнув з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітної плати за період з березня 2016 року по квітень 2017 року у розмірі 38 390,31 грн., а у стягненні середнього заробітку за весь період затримки розрахунку відмовив.

З вказаними висновками суду першої інстанції, погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» про те, що судом не надана належна оцінка доказам про те, що позов заявлений до неналежного відповідача, у зв`язку з чим суд дійшов до помилкового висновку про прийняття правонаступництва ДП «Донецька залізниця» на АТ «Укрзалізниця», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ПАТ «Українська залізниця» утворене на базі державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі ДП «Донецька залізниця» (Постанова Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200).

Згідно додатку №1 у казаній постанові визначений перелік підприємств, на базі яких утворюється ПАТ «Українська залізниця», першим у вказаному списку серед інших зазначено ДП «Донецька залізниця», що свідчить про правонаступництво з ДП «Донецька залізниця» на АТ «Українська залізниця», тобто АТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у вказаній справі.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» -залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 05 травня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Л.А. Гірняк