КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/4079/2020 Головуючий у 1-й інстанції: Підпалий В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу Київської обласної державної адміністрації на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної державної адміністрації про стягнення заробітної плати ,-

у с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначав, що 04.05.2016 року він був прийнятий на посаду директора управління правового забезпечення Державного підприємства «Державна транспортна компанія". Відповідно до розпорядження від 22.06.2016 року №261 засновника Державного підприємства «Державна транспортна компанія», яким була Київська обласна державна адміністрація, підприємство вирішено ліквідувати, його призначено головою ліквідаційної комісії. Наказом від 31.08.2016 року за №33 «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією підприємства», його було звільнено із займаної посади директора управління правового забезпечення з 31.08.2016 року. З липня по грудень 2016 року ліквідаційною комісією проводилися усі необхідні заходи, пов`язані з ліквідацією підприємства. 20.12.2016 року він як голова ліквідаційної комісії, звернувся до Голови Київської обласної державної адміністрації з заявою про неможливість продовження роботи на посаді голови ліквідаційної комісії Державного підприємства «Державна транспортна компанія» з 22.12.2016 року та просив призначити особу для передачі справ, пов`язаних з ліквідацією підприємства, на яку відповіді не отримав. 14.03.2017 року він повторно звернувся до Голови Київської обласної державної адміністрації із заявою аналогічного змісту, додавши до неї усі документи, пов`язані з ліквідацією ( в т.ч. і печатка), направивши все цінним листом з описом вкладення. Ліквідація підприємства станом на дату подання позову продовжується, і в реєстрі ЄДРПОУ він досі зазначений як голова ліквідаційної комісії. Уважає, що відповідач повинен нести відповідальність за несвоєчасне звільнення його від обов`язків голови ліквідаційної комісії підприємства у вигляді сплати йому середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, сума якого ним визначена в розмірі 37 270,00 грн., що підтверджується наказом про прийняття його на роботу. та документами бухгалтерської звітності.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток в сумі 335 430 грн. за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.01.2017 року по 04.10.2017 року.

06.11.2017 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 01.09.2016 року і по день ухвалення рішення у даній справі.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 97 664,06 грн., а в дохід держави судовий збір.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду та постановити нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Уважає безпідставними посилання позивача на застосування до спірних правовідносин положення КЗпП та визначення оплати його праці в розмірі середньомісячної заробітної плати. Трудові відносини з позивачем припинені 31.08.2016 року відповідно до Наказу від 31.08.2016 року за №33 «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією підприємства». Фактичне виконання функцій голови ліквідаційної комісії не є трудовими відносинами, а тому нарахування заробітної плати не проводилося. Крім того, жодних трудових відносин у позивача з Київською обласною державною адміністрацією не було. Відповідно до норм чинного законодавства, голова ліквідаційної комісії, як її член, перебуває з юридичною особою, що ліквідується, в цивільно-правових відносинах, а не трудових. Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 22.06.2016 року №261 про ліквідацію Державного підприємства «Державна транспортна компанія» не встановлено розмір винагороди за виконання обов`язків з ліквідації підприємства голові ліквідаційної комісії та її членам. Будь-яких цивільно-правових угод щодо оплати праці також не укладались. Тобто з моменту звільнення позивача з посади директора управління правового забезпечення ДП «Державна транспортна компанія", а саме - з 31.08.2016 року, підстави для нарахування та виплати заробітної плати у державного підприємства, відсутні. Державне підприємство «Державна транспортна компанія» є самостійною юридичною особою, може мати статус позивача чи відповідача в суді та самостійно нести відповідальність за свої зобов`язання всім належним йому майном, унаслідок чого Київська обласна державна адміністрація не має і не повинна нести відповідальність за зобов`язаннями по виплаті заробітної плати працівникам підприємства.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що ним вимоги про стягнення заробітної плати за виконання обов`язків голови ліквідаційної комісії не заявлялися, унаслідок чого судом не розглядалися, у зв`язку з чим доводи відповідача рішення суду по суті не спростовують. Стосовно доводів про те, що державне підприємство є окремою юридичною особою і самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями зазначив, про те що відповідно до даних ЄДРПОУ єдиним засновником підприємства є Київська обласна державна адміністрація, а відповідно до позиції Верховного Суду України стосовно приписів ст.ст. 116,117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку ( ч. 1 ст. 117 КЗпП України).

При розгляді даної справи судом першої інстанції установлено, 04.05.2016 року позивач був прийнятий на посаду директора управління правового забезпечення Державного підприємства «Державна транспортна компанія».

Відповідно до даних ЄДРПОУ єдиним засновником Державного підприємства «Державна транспортна компанія» являється Київська обласна державна адміністрація.

Розпорядженням від 22.06.2016 року №261 Київської обласної державної адміністрації «Про ліквідацію Держаного підприємства «Державна транспортна компанія»» підприємство вирішено ліквідувати.

Згідно з додатком до Розпорядження Київської обласної державної адміністрації «Про ліквідацію Держаного підприємства «Державна транспортна компанія»» від 22.06.2016 року №261 визначено склад ліквідаційної комісії з припинення юридичної особи - Держаного підприємства «Державна транспортна компанія», відповідно до якого головою ліквідаційної комісії визначено Позивача - директора правового забезпечення Держаного підприємства «Державна транспортна компанія» ОСОБА_1 ..

Позивача звільнено із займаної посади директора управління правового забезпечення 31.08.2016 року відповідно до Наказу Підприємства від 31.08.2016 року №33 «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією підприємства».

Відповідно до Наказу Державного підприємства «Державна транспортна компанія» від 25.04.2016 року № 4 «Про затвердження штатного розпису» посадовий оклад директора управління правового забезпечення становить 37270 грн. 00 коп.

Проте, у зв`язку з ліквідацією підприємства згідно з Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації «Про ліквідацію Держаного підприємства «Державна транспортна компанія»» від 22.06.2016 р. №261, припиненням виробничої діяльності підприємства від 30.06.2016 р., на підставі ст.113 КЗпП України наказом Державного підприємства «Державна транспортна компанія», за підписом Голови ліквідаційної комісії Дев`ятки О.Г., від 30.06.2016 року №21 «Про оплату часу простою у зв`язку з ліквідацією підприємства» працівникам встановлено заробітну плату з 01.07.2016 року на рівні мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи на його користь з Київської обласної державної адміністрації 97 664,06 грн., суд першої інстанції зазначив, що з позивачем не було проведено повного розрахунку при звільненні, а отже порушені його права, які підлягають захисту .

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, дослідивши її матеріали, суд апеляційної інстанції уважає, що рішення суду не можна визнати законним та обґрунтованим.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції у повному обсязі, оскільки судом порушено норми процесуального права та невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи.

Відповідно до ст. 49 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно із ст. 80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи може бути обмежена лише за рішенням суду. Юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії). Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення ( ст. 91 ЦК України).

Юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону ( ст. 92 ЦК України).

Статтею 96 ЦК України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Особи, які створюють юридичну особу, несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями, що виникли до її державної реєстрації. Юридична особа відповідає за зобов`язаннями її учасників (засновників), що пов`язані з її створенням, тільки у разі наступного схвалення їхніх дій відповідним органом юридичної особи.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру фізичних та юридичних осіб, Державне підприємство «Державна транспортна компанія» зареєстровано у встановленому законом порядку 22.04.2016 року, тобто набуло статусу юридичної особи та може бути позивачем та відповідачем у суді.

Установлено, що ОСОБА_1 з 04.05.2016 року перебував у трудових відносинах з ДП «Державна транспортна компанія».

Розпорядженням від 22.06.2016 року №261 Київської обласної державної адміністрації «Про ліквідацію Держаного підприємства «Державна транспортна компанія»» підприємство вирішено ліквідувати.

Згідно з додатком до Розпорядження Київської обласної державної адміністрації «Про ліквідацію Держаного підприємства «Державна транспортна компанія»» від 22.06.2016 року №261 визначено склад ліквідаційної комісії з припинення юридичної особи - Держаного підприємства «Державна транспортна компанія», відповідно до якого головою ліквідаційної комісії визначено Позивача - директора правового забезпечення Держаного підприємства «Державна транспортна компанія» ОСОБА_1 ..

Юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації ( ч. 1 ст. 104 ЦК України).

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення( ч. 5 ст. 104 ЦК України).

Відповідно до ст. 105 ЦК України, учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію. Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру фізичних та юридичних осіб, Державне підприємство «Державна транспортна компанія» з 30.06.2016 року знаходиться в стані припинення, і головою комісії з припинення або ліквідатор є ОСОБА_1 ..

Статтею 112 ЦК України визначено, що у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом;

2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності;

3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов`язкових платежів);

4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги.

Черговість задоволення вимог кредиторів за договорами страхування визначається законом.

У разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Зважаючи на те, що Державне підприємство «Державна транспортна компанія» є юридичною особою, яка не припинилася, то саме вказана юридична особа і є належним відповідачем у даній справі.

Обставин, за яких відповідно до закону або установчих документів відповідальність за юридичну особу несе засновник, яким є Київська обласна державна адміністрація, позивачем не вказано та судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пред`явивши позов до неналежної особи, ОСОБА_1 діяв на власний розсуд.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що аргументи апеляційної скарги Київської обласної державної адміністрації є суттєвими та такими, що заслуговують на увагу, унаслідок чого рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Київської обласної державної адміністрації задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Київської обласної державної адміністрації про стягнення заробітної плати залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т. І. Ящук