Справа № 541/725/20
Номер провадження 2/541/617/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 вересня 2020 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Городівського О.А.

за участю секретаря судового засідання - Непокупної Л.М.,

представника позивача адвоката Москаленко М.П.

розглянувши у порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права на земельні ділянки у порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

17 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою в якій просила встановити факт того що вона є рідною онукою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити факт належності правовстановлюючого документу державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №066702 від 14.07.2003 року виготовленого на ім`я ОСОБА_2 - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном після смерті свого діда ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за нею в порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 2,44 га розташовану на території Хомутецької сільської ради Миргородського району, призначену для ведення особистого селянського господарства, згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серії ПЛ №066702 від 14.07.2003 року.

На підтвердження позовних вимог вона вказувала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_2 , який був зареєстрований проживаючим в с.Хомутець Миргородського району. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку площею 2,44 га, розташовану на території Хомутецької сільської ради Миргородського району, призначену для ведення особистого селянського господарства, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №066702 від 14.07.2003 року, якій як не витребуваній земельній ділянці надано кадастровий номер :00:007:0494. Вказаний державний акт був виготовлений вже після смерті батька позивачки ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , останній був сином ОСОБА_2 . Після смерті батька і діда вона фактично прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння майном, а саме будинком, особистими речами, речами домашнього вжитку. Її дядько, другий син її діда - ОСОБА_4 , був зареєстрований, але фактично з ним в будинку не проживав і на момент смерті її діда та і після його смерті аж до дати своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 будинком діда не користувався, спадщину не приймав.

При зверненні до нотаріуса з приводу оформлення спадщини на право власності на земельну ділянку, останній своєю постановою відмовив по причині відсутності правовстановлюючого документу на земельну ділянку, відсутності доказів про прийняття спадщини шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, не підтвердження родинних стосунків з дідом по причині написання його та її батька прізвищ ОСОБА_5 та написання прізвища її діда у вищевказаному державному акті як ОСОБА_6 , хоча по паспорту він значився як ОСОБА_7 , тому остання просить суд задовольнити їх вимоги.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 на виклик суду не з`явилася, до суду подала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності (а.с.37).

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Москаленко М.П., що діє на підставі ордеру на надання правової допомоги (а.с. 39) позовні вимоги свого довірителя підтримав, просив їх задоволити з підстав вказаних у позовній заяві.

Представник відповідача Хомутецька сільська рада свого представника в судове засідання не направила, установа подала заяву, в якій просила справу розглянути за відсутності їхнього представника, проти позовних вимог ОСОБА_1 не заперечували (а.с.48, 63).

Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідка, вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , батько позивача, що підтверджується копією листа Миргородського міськрайонного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про одруження (а.с. 11,14,15). Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок АДРЕСА_1 , яку прийняла його дочка шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину по закону (а.с.21). ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6). На момент смерті останній був зареєстрований і проживав разом зі своїм сином ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Хомутецької сільської ради (а.с.7). А згідно довідки виконавчого комітету Хомутецької сільської ради від 06.02.2020 року ОСОБА_4 , 1948 року народження на момент смерті був зареєстрований в с.Хомутець Миргородського району один (а.с. 19). Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 , 1954 р.н. батьком зазначений ОСОБА_2 (а.с.16). Згідно копії особового рахунку на будинковолодіння ОСОБА_2 , останього зазначено головою сім`ї, а прізвище з « ОСОБА_6 » переправлено на « ОСОБА_7 », членом господарства зазначено син ОСОБА_4 (а.с.17).

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є його онука ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину фактично шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме приймаючи одну частину спадщини вигляді будинку та рухомого майна, вона вважається такою, що прийняла і іншу частину спадщини - земельну ділянку.

Зважаючи на те, що батько позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , син її діда ОСОБА_2 помер раніше його самого, а саме 25 серпня 1995 року, тому відповідно до ч. 2 ст. 529 ЦК України 1963 року повинна успадкувати спадщину після смерті свого батька.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про втановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Факт перебування позивача в родинних відносинах з померлим ОСОБА_8 та прийняття нею спадщини підтвердили в судовому засіданні свідки, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 які показали, що знали за життя спадкодавця і їм достовірно відомо, що позивач є його онукою, також підтвердили той факт, що остання приняла спадщину після смерті свого діда і постійно проживає у успадкованому будинку.

Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, підтверджують те, що позивач ОСОБА_1 є рідною онукою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тож той факт, що позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

Отже, маються всі підстави для задоволенню позову в частині встановлення факту родинних відносин, оскільки встановлення факту родинних відносин породить для заявника певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження факту родинних відносин не існує, а також встановлення факту прийняття спадщини.

Враховуючи вимоги п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про вставлення факту належності правовстановлюючих документів в зв`язку з розбіжністю в записах.

Станом на 01.01.2013 року згідно книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №066702 від 14.07.2003 року на ім`я ОСОБА_2 , розташовану на території Хомутецької сільської ради Миргородського району (а.с.8). У зв`язку з розбіжністю в написанні прізвища спадкодавця, зазначеного в Свідоцтві про смерть « ОСОБА_2 », та у свідоцтві про народження його сина ОСОБА_3 - « ОСОБА_2 », що можна трактувати як співзвучність прізвищ.

Виходячи із проаналізованого суд вважає, що вищевказані державний акт на право власності на земельні ділянки, видані на ім`я ОСОБА_2 належать спадкодавцю ОСОБА_2 . Отже, маються підстави для задоволення позовної заяви в цій частині.

Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною п`ятою Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року , якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Згідно з ст. 529 Цивільного кодексу УРСУ в редакції 1963 року встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК Української РСР 1963 року, передбачає, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Статтею 551 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Стаття 525 ЦК Української РСР 1963 року, визначає, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК Української РСР 1963 року, передбачено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до пункту 3.1. Листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.

Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.

Спадкоємець який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв всю спадщину.

Позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_3 в установленому законом порядку, отже і успадкувала вказану земельну ділянку після смерті свого діда ОСОБА_2 .

Таким чином, в судовому засіданні позивачкою були доведені факт родинних відносин зі спадкодавцем ОСОБА_2 , а також факту прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. Також, позивачкою підтверджено її право на спадкування земельної ділянки на підставі закону і належність померлому ОСОБА_2 спадкового майна. Оскільки недоведеність даних фактів перешкоджали, перешкоджали позивачу оформити право на спадщину в позасудовому порядку, суд вважає за необхідне визнати також за нею право власності на вищезазначену земельну ділянку.

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 206, 263, 265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 .

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є рідною онукою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити факт належності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 правовстановлюючого документу державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 066702 від 14.07.2003 року, виготовленого на ім`я ОСОБА_2 .

Встановити факти, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті діда ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом після діда ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області, площею 2,4448 га з кадастровим номером :00:007:0494.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тесту рішення через Миргородський міськрайонний суд до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 18 вересня 2020 року.

Суддя О. А. Городівський