Справа №534/236/20
Провадження №2/534/457/20
02 жовтня 2020 року м. Горішні Плавні
Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі головуючого судді - Солохи О.В.
з участю секретаря судового засідання - Гончар С.Т.
представника позивача - ОСОБА_2
представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області - Малохатько М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів на її утримання,
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій прохав визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , 2013р.н., разом із батьком ОСОБА_1 , 1981р.н. та стягнути з ОСОБА_3 , р.н.1982 року народження , на його користь, аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 2013р.н., у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що становить 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що після розірвання шлюбу з відповідачкою неповнолітня донька проживала з матір`ю у м. Запоріжжі. Позивач в повній мірі виконував покладені на нього обов`язки щодо виховання доньки ОСОБА_4 , в добровільному порядку сплачував аліменти на її утримання. Після розірвання шлюбу між сторонами позивач проживає у м. Горішні Плавні, а відповідач у м. Запоріжжі. Зазначає, що відповідач має незадовільний стан здоров`я, оскільки має онкологічне захворювання, не працює, самостійного доходу не має, потребує постійної сторонньої допомоги, не має можливості здійснювати догляд за собою та дитиною, має заборгованість за комунальні послуги. Дитина не відвідувала дитячий садок, та родина перебувала на контролі в службі у справах дітей Запорізької міської ради. Наразі, донька проживає з позивачем, він влаштував її у ЗОШ № 5 з поглибленим вивченням природно-математичного циклу ім. Л.І. Бугаєвської. У зв`язку з тим, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , просить задовольнити вимоги зазначені у позові.
Ухвалою суду від 27.02.2020 позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче судове засідання (а.с.52).
Ухвалою суду від 15.06.2020 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.116).
Раніше приймавши участь у судових засіданнях позивач не з`явився. Про день час і місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та обставини на які позивач посилається у позові. Просила задовольнити позов у повному обсязі, врахувавши покази надані у попередніх судових засіданнях позивачем.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про день час і місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку, правом надання заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження не скористалась.
Представником органу опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області у судовому засіданні було підтримано висновок щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , 2013р.н., разом із батьком ОСОБА_1 .
У судовому засіданні, у присутності психолога було заслухано думку дитини, яка зазначила, що проживає однією родиною разом з батьком ОСОБА_1 та бабусею. Раніше вона проживала із мамою та її співмешканцем у м. Запоріжжі. Їй не подобалось відношення мами до неї, оскільки дівчинка дуже часто залишалася без їжі, не ходила у садок, мати завдавала фізичного болю. Дівчинка іноді проживала у своєї старшої сестри ОСОБА_5 , звідки дитину забрав до себе батько ОСОБА_1 . Їй подобається жити разом із батьком, котрий піклується про неї. Після цього мати жодного разу з нею не розмовляла та не виявляла інтересу до її справ, здоров`я, тощо. Дівчинка хотіла б і на далі проживати разом з ним.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, думку представника третьої особи, думку дитини, враховуючи пояснення позивача надані у попередніх судових засіданнях та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 07.12.2012 сторони по справі уклали шлюб, який було зареєстровано за актовим записом за №478 (а.с.10). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , 2013р.н., що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8). Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2019 шлюб було розірвано (а.с.11).
Факт проживання неповнолітньої ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 з 26.08.2019 за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується актом опитування сусідів від 07.02.2020, посвідченого директором КЖРЕП № (а.с.9). Дана квартира на праві власності належить ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16.01.1995 (а.с.15) та технічним паспортом на квартиру складеного 28.12.1994 (а.с.16-17).
Дитина ОСОБА_4 перебуває на утриманні позивача, він займається її розумовим, фізичним, духовним та інтелектуальним розвитком, медичним обслуговуванням, що підтверджується Декларацією №0001-МКЕ1-К600 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, укладеної з ОСОБА_4 , законним представником якої зазначений ОСОБА_1 (а.с.29). Окрім цього, як убачається з матеріалів справи, саме ОСОБА_1 опікувався влаштуванням дитини у СЗОШ І-ІІІ ст. №5 ім. Л.І. Бугаєвської, про що мається відповідна заява від 09.09.2019 за підписом позивача. Згідно довідки від 25.02.2020 наданої директором СЗОШ І-ІІІ ст. №5 ім. Л.І. Бугаєвської, ОСОБА_4 , 2013р.н., навчається у 1-Б класі з 10.09.2019 у 2019-2020 навчальному році (а.с.45).
Як убачається із висновку психолога від 12.03.2020 №148 щодо особистої прихильності дитини ОСОБА_4 до кожного з батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , (а.с.111) під час бесіди малолітня ОСОБА_4 , 2013р.н., повідомила, що проживає однією сім`єю із батьком та бабусею у м. Горішні Плавні. Раніше дитина проживала разом із мамою та її співмешканцем у м. Запоріжжі. Вона спілкувалась із батьком за допомогою телефону, але потім мати забрала у неї телефон та зламала його. Часто ОСОБА_4 забирала до себе старша сестра ОСОБА_5 , звідки дівчину забрав до себе батько. Наразі мати ніякої участі у житті дівчинки не приймає. Із бесіди з дитиною можна зробити висновок, що у дитини конфліктне ставлення до матері. Дитина адаптується до змін у житті та приймає їх.
Відповідно до психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_4 наданої СЗОШ І-ІІІ ст. №5 ім. Л.І. Бугаєвської, дівчинка має хороший розумовий та фізичний розвиток. Зарекомендувала себе як старанна учениця. До навчального року батько ОСОБА_1 забезпечив ОСОБА_4 усіма необхідними шкільними речами та приладдям. Батько дитини завжди відвідує шкільні батьківськи збори, цікавиться успіхами своєї дитини та приділяє належну увагу вихованню доньки.
З письмового висновку від 12.06.2020 №03-26/1351 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , 2013р.н., убачається, що комісія з питань захисту прав дитини ретельно проаналізувавши умови, що можуть впливати на виховання дитини, враховуючи її вік, стан здоров`я, вивчивши рід діяльності ОСОБА_1 , його ставлення до виконання батьківського обов`язку, перевіривши житлово-побутові умови проживання позивача, та заслухавши пояснення батька дитини, прийшли до висновку визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , 2013р.н. разом з батьком ОСОБА_1 , 1981р.н. (зворотній бік а.с.111).
Суд звертає увагу, що виконавчий комітет Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області при складанні висновку, враховував зібраний матеріал, як відносно батька дитини ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , так і відносно матері дитини - ОСОБА_3 , спираючись на надану службою (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 19.09.2019 №01-17/530 інформацію. У листі зазначались такі данні, як інформації про період проживання дитини ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_3 у м. Запоріжжі, акт обстеження житлово-побутових умов проживання відповідачки за адресою АДРЕСА_2 . Надані ОСОБА_3 пояснення від 16.03.2020 у яких, остання заперечує, щодо постійного проживання доньки разом з батьком, пояснюючи тим, що між сторонами по справі була домовленість стосовно перебування дитини на певний час у кожного із них. ОСОБА_3 проходить лікування від онкологічного захворювання у зв`язку із чим оформлює інвалідність. Мати дитини повідомила, що спілкується з донькою за допомогою телефону (а.с.110).
Вирішуючи позов в частині вимог позивача щодо визнання місця проживання дитини ОСОБА_4 , 2013р.н., разом із батьком ОСОБА_1 , суд вважає позов в цій частині обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
Діюче законодавство спрямоване на захист прав батьків щодо контакту зі своїми дітьми, однак керівним у вирішенні спорів з даного питання визначає найвищий інтерес самої дитини.
Так, Сімейний кодекс закріпив, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч.8 ст.7 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.9 ст.7 СК України).
Також, СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
При цьому, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Вимогами ст.ст. 7, 141,155 СК України встановлено, що дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до ст. 4 Конвенціі про контакт з дітьми, яка ратифікована Україною 20.09.2006, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним і такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.
Положеннями принципу статті 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.
Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України» суд зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року).
Частиною 4 статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
У відповідності до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
У цьому контексті суд вказує, що судом не встановлено жодних перепон котрі могла би чинити відповідач стосовно спільного проживання позивача з їх малолітньою дитиною. Суд наголошує, що за відсутності рішення суду про визначення місця проживання малолітньої дитини, зокрема з позивачем, оскільки інших позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини у цьому цивільному провадженні не розглядалося, виникне правова невизначеність у контексті приписів ч.4 ст.29 ЦК України за якими місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, зокрема є місце проживання одного з її батьків, з ким вона проживає.
Також на думку суду формальне не визнання відповідачем факту постійного проживання дитини з батьком, які вона зазначає у своїх поясненнях наданих 16.03.2020 службі у справах дітей Запорізької міської ради, не узгоджується з алгоритмом дій останньої. Зокрема, відповідач була обізнана про розгляд справи у суді, однак не використала своє право надання заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження. Крім того, не скористалась можливістю подати зустрічний позов про визначення місця проживання дитини з матір`ю.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Але, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де зазначено, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.
З матеріалів справи убачається, що позивач має сприятливі житлові умови для його проживання з донькою. Дитина ходить до школи у м. Горішні Плавні. Переїзд до іншого міста для дитини пройшов нормально. Вона адаптувалась на новому місці навчання та вже має нових друзів. Батько дитини ОСОБА_1 , з 20.08.2019 працює на посаді електромонтажника з кабельних мереж, що підтверджується наданою довідкою ПП «Рекпол». (а.с.12) та має позитивну характеристику з місця роботи (а.с.14). Крім того, відповідно до характеристики, наданої директором КЖРЕП №1, скарг та нарікань на ОСОБА_1 , від мешканців будинку до адміністрації не надходило (а.с.13). Позивачем було надано довідку про проходження обов`язкового попереднього та періодичного психіатричних оглядів та сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду (а.с.20,21), що в свою чергу підтверджує той факт, що він не страждає психологічним захворюванням та не має наркологічної залежності, яка б негативно впливала на розвиток дитини. Батько має належний батьківський потенціал та здатен виконувати батьківськи обов`язки по вихованню дитини та догляду за нею.
Враховуючи встановлені по справі фактичні обставини та досліджені докази, суд приходить до переконання, що у даному випадку пріоритети повинні надаватися як найкращому забезпеченню інтересів дитини, з урахуванням положень Закону України «Про охорону дитинства» та статті 3 Конвенції про права дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з батьком.
Крім того, суд зауважує, що мати дитини, у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.
Вирішуючи позов в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд вважає позов в цій частині обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як убачається з матеріалів справи згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8). Після розірвання шлюбу у 2019 та за домовленістю між батьками дитина проживала разом із відповідачем у м. Запоріжжі. Позивач справно сплачував аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , що підтверджується наявними у матеріалах справи фіскальними чеками із зазначенням суми переказів аліментів (а.с.18-19).
Суд зазначає, що наразі дитина, разом із позивачем, на час розгляду справи проживає за адресою АДРЕСА_1 , та перебуває на його утриманні, він займається її розумовим, фізичним, духовним та інтелектуальним розвитком.
Судом встановлено, що відповідач має проблеми зі здоров`ям, зокрема, з проблемами із кістками тазу (а.с.22,23), одночасно розмір витрат, що несе відповідач у зв`язку з цим у суду відсутні. Даних про матеріальний стан відповідача, останньою до суду не надано.
У контексті зазначеного суд наголошує, що відповідач не скористалася усіма своїми правами з урахуванням принципу змагальності передбаченого ст.12 ЦПК України.
Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
У контексті вказаного суд наголошує що стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Згідно із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
За змістом статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Суд зауважує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 СК України).
Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України).
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У силу вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали.
Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 разом із її батьком ОСОБА_1 та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , 2013 року народження, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що становить 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 263, 264, 265, 268, 280, 284 ЦПК України, суд,
Позовну заяву задовольнити повністю.
Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із її батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що становить 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину.
Аліменти стягувати щомісячно, починаючи з дня подачі позову, а саме з 20 лютого 2020 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Допустити негайне виконання рішення в межах стягнення платежів за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840 грн 80 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 840 грн 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до п. 3 розділ ХII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Повне ім`я позивача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 .

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

Повне найменування третьої особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, 39800, Полтавська область, м. Горішні Плавні, вул. Миру, 24 , .

Суддя підпис О.В. Солоха

Повний текст рішення складено 07.10.2020.