Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва

головуючої судді Яровенко Н.О.,

при секретарі Локотковій І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Київська міська рада, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що батьку позивача ОСОБА_5 на підставі рішення виконкому Дарницької районної ради від 07 лютого 1964 року було видано ордер № А 3779 на житлове приміщення на право зайняття однієї кімнати за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку зі смертю позивача на підставі витягу з протоколу № 50 спільного засідання адміністрації і профкому Дарницького ВРЗ від 29 лютого 2000 року на позивача було переведено особовий рахунок житлової площі за вказаною адресою. Відповідача було зареєстровано у 2015 році в квартирі позивача у зв`язку з тим, що він уклав шлюб з донькою позивача - ОСОБА_6 03 червня 2016 року шлюб було розірвано з відповідачем. З тих пір стосунки між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 переривалися взагалі. 30 жовтня 2019 року донька позивача уклала новий шлюб з ОСОБА_7 з котрим вони і проживають у квартирі. Відповідач добровільне не бажає знятися з реєстрації місця проживання. Відповідач за комунальні послуги та утримання будинку кошти не сплачує, участі у матеріальних витратах на ремонт не приймає.

Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі, наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду письмові пояснення в яких просив слухати справу у відсутність представника, та прийняти рішення згідно чинного законодавства.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав клопотання в якому зазначив, що не може бути присутнім в судовому засіданні, тому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення позивача, третьої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Як убачається з матеріалів справи, 10 лютого 1966 року на підставі рішення виконавчого комітету Дарницької районної ради від 07 лютого 1966 року № 94, ОСОБА_5 було видано ордер № А3779 на сім`ю, яка складається з однієї людини на право зайняття однієї кімнати в квартирі АДРЕСА_2 .

Згідно витягу з протоколу № 50 спільного засідання адміністрації і профкому Дарницького ВРЗ від 29 лютого 2000 року, заяву ОСОБА_1 по питанню переводу особового рахунку житлової площі за адресою: АДРЕСА_1 та переведено особовий рахунок жилої площі на ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю її батька ОСОБА_5 .

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 станом на 08 листопада 2019 року зареєстрованими значиться п`ять осіб, що також підтверджується довідкою ЖЕД № 406 від 05 серпня 2015 року.

Згідно із актами від 06 травня 2019 року, 07 серпня 2019 року та 04 листопада 2019 підтверджується, що в квартирі АДРЕСА_2 фактично не проживає ОСОБА_2 .

Згідно ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 71 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

В ході розгляду даної справи, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що відповідач у строк понад шість місяців не проживає в житловому приміщенні.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Разом із тим, у частині 2 статті 8 Конвенції визначено підстави, за яких втручання держави у використання особою права на житло, захищеного даною статтею, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися «в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни», для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

У постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2 Пленум Верховного Суду України підкреслив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

В ході розгляду даної справи відповідачем не надано доказів того, що існували поважні причини його відсутності в житловому приміщенні у строк протягом більше шести місяців з 03 червня 2016 року. Не містять матеріали справи також і будь-яких доказів того, що позивач або третя особа перешкоджали відповідачу у користуванні житловим приміщенням, або ж доказів наявності підстав для збереження житлового приміщення за наймачем протягом більш тривалого періоду, передбачених пунктами 1-7 частини 3 статті 71 Житлового кодексу Української РСР.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 надала свідчення, що знайома з відповідачем більше 20 років. Відповідача бачила лише декілька разів.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні надала свідчення, що є сусідкою позивача з початку 90-х років. Відповідач є колишнім чоловіком. На даний час вона заміжня за ОСОБА_4 . Приблизно 3-4 роки вона не бачила відповідача.

З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, даних про його заінтересованість в результаті розгляду справи судом не встановлено, покази свідків об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 2 статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За нормою ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідач у квартирі АДРЕСА_2 не проживає, тому підстави збереження цього жилого приміщення за ОСОБА_2 відсутні.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Київська міська рада, ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв`язку з їхньою відсутністю понад шість місяців без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення із відповідачів на користь позивача витраті по сплаті судового збору у розмірі 768 гривень 40 копійок.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 64, 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ), треті особи: Київська міська рада (, адреса: м. Київ, вул. Хрещатик, 36), ОСОБА_3 (адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 (адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ), таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 768 грн. 40 к. на користь ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20 лютого 2020 року.

Суддя Н.О. Яровенко