Справа № 459/1610/20
Провадження № 2/459/909/2020
УХВАЛА

судового засідання

24 вересня 2020 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Рудакова Д.І.,

з участю секретаря судового засідання Сиванич У.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді заяви ОСОБА_1 про відвід головуючому судді у цивільній справі № 459/1610/20 за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У провадженні суду перебуває дана справа.

Відповідачем 19.08.2020 року та 15.09.2020 року подано заяви про відвід судді. На обґрунтування заяв послався на порушення судом норм процесуального закону при прийнятті позову до розгляду, що, на його думку, свідчить про необ`єктивність та упередженість головуюючого судді у даній справі - судді Рудакова Д.І.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд має завжди бути «встановленим законом».

Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів. Адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений легітимності, яка вимагається у демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб. Вислів «встановлений законом» стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи (рішення у справах «Булут проти Австрії» від 22.02.1996 року, «Бускаріні проти Сан-Марино»). Термін «закон», про який ідеться в цьому положенні, стосується, таким чином, не лише законодавства щодо створення і компетенції судових органів, а й будь-якого іншого положення національного права, невиконання якого робить неправомірною участь одного або кількох суддів у розгляді справи. Тут йдеться, зокрема, про положення щодо повноважень, щодо несумісностей і щодо відводу суддів (рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії»).

Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення пункту 1 ст. 6 (справи «Цанд проти Австрії», заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12.10.1978 року та «Россі проти Франції», заява № 11879/85, рішення комісії від 06.12.1989 року).

Про те, що термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України».

Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» і «незалежним» за ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і засад цивільного судочинства.

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою (справи «ЕкедеміТрейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви»).

Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді, що передбачають Бангалорські принципи поведінки суддів від 19.05.2006 року, схвалені Резолюцією ООН 27.07.2006 року № 2006/23.

Діюче цивільно-процесуальне законодавство України передбачає підстави для відводу головуючого судді, які викладені в ст. 36 ЦПК України. Такими підставами, зокрема, є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді (п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України).

Жодних обставин, які дійсно свідчать про необ`єктивність та упередженість судді, заявником не наведено та не доведено. Посилання на порушення головуючим суддею вимог процесуального законодавства не є підставою для відводу, оскільки не є предметом розгляду в суді першої інстанції. Лише суди апеляційної та касаційної інстанції можуть вирішити, чи було порушено головуючою вимоги закону під час розгляду справи в разі, якщо апеляційну скаргу буде подано.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення заяв ОСОБА_1 про відвід судді немає, обставин, які можуть викликати сумніви в обєктивності та неупередженості судді судом не встановлено.

Разом з тим, з метою запобігання формування думки щодо заінтересованості судді у результаті розгляду справи, зважаючи на те, що суддею вже проведено ряд процесуальних дій, з яких відповідач та його представник убачають надання суддею переваг іншій стороні, враховуючи те, що відповідач вкотре неодноразово заявляє заперечення на дії головуючої судді та продовжує настоювати на тому, що свідчить про стійку наявність у них сумнів в об`єктивності та неупередженості судді, беручи до уваги, що відповідач та його представник, систематично заявляючи заперечення на дії головуючого, постійно коментуючи винесені в засіданні ухвали, чим фактично не дають можливості цьому складу суду розглядати справу по суті, суд приходить до висновку, що будь-які подальші дії та рішення по даній цивільній справі викликатимуть сумніви в об`єктивності та безсторонності суду.

Тому, з метою уникнення перешкод у розгляді справи, задля нормалізації обстановки вирішення справи по суті в цілому, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяв ОСОБА_1 про відвід.

Розгляд даного питання здійснено без повідомлення учасників справи, у зв`язку з чимфіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч.8 ст. 40, ст. 247 ЦПК України.

Разом із цивільною справою № 459/1610/20 на розгляд іншому судді слід передати й зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача шляхом визнання недійсним кредитного договору за безгрошовістю, поданий ним 26.08.2020 року, - для вирішення питання про його прийняття до спільного розгляду з первісним позовом в порядку ст. 193 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 247, 260, 261, 268 ЦПК України, суд

постановив:

Заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді у цивільній справі № 459/1610/20 - задовольнити.

Цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, із поданим ОСОБА_1 зустрічним позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача шляхом визнання недійсним кредитного договору за безгрошовістю, - передати іншому судді Червоноградського міського суду Львівської області в порядку передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Д. І. Рудаков