ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/189/19 Номер провадження 22-ц/814/1317/20Головуючий у 1-й інстанції Мороз Т. М. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого: Триголова В.М.

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

розглянувши в м.Полтаві в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 04 березня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Кобеляцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, прокуратури Полтавської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: слідчий Кобеляцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області Лукич Олександр Володимирович, про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області, ДКС України про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що з 15.06.2015 року здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000375 по факту надання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 завідомо неправдивих показань, що полягали у розповсюдженні недостовірної інформації відносно нього, а також за фактом завідом неправдивх показів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 під час досудового розслідування по кримінальній справі № 04580007. В даному кримінальному провадженні він є потерпілим. Однак заявлені ним клопотання слідчим не задовольняються, в зв`язку з чим він звертався до суду за захистом своїх прав, і такі постанови слідчого судом скасуються, Також йому не надають матеріали кримінального провадження на ознймлення, незважаючи на численні звернення та ухвалу суду про визнання незаконною бездіяльність слідчого у ненаданні матеріалів на ознайомлення та зобов`язання слідчого їх надати. Крім того, кримінальне провадження неодноразово слідчим закривалося, однак судом постанови про закриття кримінального провадження були скасовані. Це свідчить про те, що слідчим постійно вчиняється незаконна бездіяльність, внаслідок чого затягується розслідування по цій справі. Дані обставини спричиняють йому значну моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та негативних переживаннях внаслідок порушення його прав, яке триває протягом 41 місяця, насторозі, тривозі, зниженому настої, нервозності та дратівливості.

У позові ОСОБА_1 просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь моральну шкоду в розмірі 179439 грн.

Ухвалою суду від 21.10.2019 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів: ГУНП в Полтавській області, прокуратуру Полтавської області.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 04 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кобеляцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, прокуратури Полтавської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: слідчий Кобеляцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області Лукич Олександр Володимирович, про стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Не погодившись з рішенням районного суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення його позову. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

ОСОБА_1 зазначає, що судом не було надано належної оцінки доказам порушення його прав, як потерпілого у кримінальному провадженні, яке триває досить значний час, що також завдає йому моральних страждань.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, 15.06.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про те, що в ході проведення досудового розслідування по кримінальній справі № 04580007 відносно ОСОБА_1 09.08.2004 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 23.09.2004 року ОСОБА_4 , 06.08.2004 року ОСОБА_5 надавали завідомо неправдиві показання, що полягали у розповсюдженні недостовірної інформації стосовно ОСОБА_1 та за фактом завідом неправдивих показів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 під час досудового розслідування цієї ж кримінальної справи. Правова кваліфікація ч.1 ст. 384 КК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 місцевий суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження душевних страждань, яких він міг зазнати у зв`язку з процесуальними рішення слідчого, тому правові підстави, передбачені статтями 1167, 1174, 1176 ЦК України, для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи, в тому числі із матеріалів проваджень за скаргами ОСОБА_1 на бездіяльність органів досудового слідства, вбачаються слідуючі обставини.

Ухвалою слідчого судді Кобеляцького районного Полтавської області від 04.12.2015 року скасовано постанову слідчого СВ Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області Чернявського В.Ю. від 16.11.2015 року про закриття кримінального провадження №0000375 за ч.1 ст. 384 КК України, у зв`язку з непроведенням всіх слідчих (процесуальних) дій.

13.03.2017 року на адресу слідчого СВ Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області Пальком О.А. направлено клопотання про проведення по справі слідчих (розшукових)дій та інших процесуальних дій, на яке заявнику направлено відповідь у формі листа.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 квітня 2017 року зобов`язано слідчого СВ Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області розглянути подане 13.03.2017 року клопотання у кримінальному провадженні № 0000375 та прийняти рішення згідно вимог КПК України.

10.04.2017 року, 13.03.2017 року, 03.05.2017 року, 29.05.2017 року, 06.06.2017 року, 07.07.2017 року та 31.07.2017 року на адресу слідчого СВ Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області були направлені клопотання про проведення по справі слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, зокрема проведення допиту свідків, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. На клопотання ОСОБА_1 направлено відповідь у формі листа.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15 вересня 2017 року зобов`язано слідчого Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області розглянути клопотання, подані 10.04.2017 року, 13.03.2017 року, 03.05.2017 року, 29.05.2017 року, 06.06.2017 року. 07.07.2017 року та 31.07.2017 року у кримінальному провадженні № 0000375 та прийняти рішення відповідно до вимог КПК України.

У зв`язку з невиконанням слідчим зазначених вище ухвал Кобеляцького районного суду Полтавської області ОСОБА_1 06.07.2017 року звернувся до слідчого судді із відповідною скаргою на бездіяльність слідчого.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 04.10.2017 року визнано незаконною бездіяльність слідчого Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області Чернявського В.Ю. при розгляді кримінального провадження №0000375, зобов`язано слідчого Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області Чернявського В.Ю. виконати ухвали слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27.04.2017 року та 15.09.2017 року.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17.11.2017 року задоволено заяву ОСОБА_1 про відвід слідчого СВ Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області Чернявського В.Ю. з підстав його упередженості.

13.07.2017 року ОСОБА_1 , який відбуває покарання у місцях позбавлення волі, подано клопотання слідчому про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, за результатами розгляду клопотання було надано відповідь про можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження по місцю їх знаходження у Кобеляцькому ВП ГУНП в Полтавській області.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 04.04.2018 року у справі №532/356/18 було визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області Лукича О.В. щодо неознайомлення ОСОБА_1 з матеріалами кримінального провадження №0000375 та зобов`язано надати для ознайомлення матеріали справи.

22.05.2018 року року слідчим СВ Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області Лукичем О.В. було закрито кримінальне провадження.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 07.11.2018 року постанову слідчого СВ Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області Лукича О.В. від 22.08.2018 року про закриття кримінального провадження № 0000375 було скасовано, у зв`язку з тим, що слідчим не були розглянуті клопотання про проведення слідчих дій та не виконані вказівки прокурора.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали своїх офіційні повноваження.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких наведений у частині першій статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 522/22008/15-ц (провадження № 61-3462св18) зроблено висновок, що «як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості».

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з урахуванням наданих доказів та обставин справи, колегія суддів вважає доведеними факти тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб органів досудового слідства щодо проведення необхідної перевірки та розгляду клопотань ОСОБА_1 , як потерпілого у кримінальному провадженні, надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні за його заявою, неодноразове прийняття слідчими рішень про закриття кримінального провадження у спосіб, який вочевидь для заявника демонструє ігнорування його доводів.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Враховуючи встановлення наявності у позивача порушення нормальних життєвих зв`язків в результаті бездіяльності посадових осіб органів досудового слідства правоохоронних органів, що підриває довіру та сприяє формуванню у позивача негативного ставлення до даних органів, розмір стягнутої моральної шкоди 1000 грн. буде достатнім, розумним та справедливим.

При цьому є помилковими посилання суду, що скасування судом процесуальних рішень слідчого про закриття кримінального провадження не є безумовною підставою для висновку про порушенням прав позивача, не свідчить про протиправність дій або бездіяльність органу досудового розслідування, оскільки у цій справі підставою відшкодування шкоди є не такий факт скасування, а саме систематичне прийняття відповідних рішень без проведення відповідно до вимог КПК України перевірки клопотань ОСОБА_1 , що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача, надмірну тривалість досудового розслідування.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та часткове задоволення позову ОСОБА_1 , стягнувши на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 376, 382 ЦПК України, колегія суддів -,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 04 березня 2020 року - скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до Кобеляцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, прокуратури Полтавської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: слідчий Кобеляцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області Лукич Олександр Володимирович, про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКП НОМЕР_1 , відбуває покарання у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» Міністерства юстиції України за адресою: 36000, м.Полтава, вул. Пушкіна, 91) 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.М.Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов