Справа № 462/7720/18 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/4187/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

розглянувшиу відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Румілової Н.М. від 27 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про зменшення розміру стягнутих аліментів, -

в с т а н о в и л а :

рішеннямЗалізничного районного суду м. Львова від 27 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про зменшення розміру стягнутих аліментівзадоволено частково. Зменшено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 жовтня 2011 року по справі № 2-2955/11 з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/3 частини до 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Понесені витрати покладено на позивача ОСОБА_1 .

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає дійсним обставинам справи та вимогам матеріального права, таке ухвалено без належної оцінки доказів, що мають значення для справи та без повного, всебічного з`ясування усіх обставин справи. Зазначає, що з поданих позивачем документів вбачається, що захворювання у позивача почалось з червня 2010 року, розмір аліментів у розмірі 1/3 частки від отриманих доходів, які сплачуються позивачем призначено судом в жовтні 2011 року, тобто в період вже існування у позивача проблем із здоров`ям та дану обставину було враховано при визначенні розміру аліментів. Звертає увагу на те, що позивач умисно не сплачує аліменти протягом тривалого часу та посилання на наявність заборгованості як на обставину, що погіршує матеріальне становище є неправильним, оскільки саме через неправомірні дії позивача і утворилась така заборгованість. Посилається на те, що позивач працював тривалий час неофіційно, проте так і не сплачував аліменти на утримання доньки. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що на даний час позивач отримує дохід у розмірі близько 3500 грн., відповідно 1/3 частка від 3500 грн. становить близько 1160 грн., що є 50% від мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та становить мінімальний розмір аліментів згідно з ч. 2 ст. 182 СК України. Стверджує, що прохання позивача зменшити розмір аліментів до 1/6 частки буде становитиме 583 грн, що є неприпустимим розміром аліментів на утримання дитини згідно норм СК України. Посилається на те, що зменшення розміру аліментів із 1/3 до 1/4 буде становити 875 грн., що є також меншим розміром аліментів від мінімально визначеного нормами СК України.

В судове засідання відповідачка та її представниця не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 182, 192 Сімейного Кодексу України, ст. 81 ЦПК України, п.23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та задовольняючи позов частково, виходив з того, що рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 19 жовтня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 часток з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Суд вважав, що пред`являючи позов про зменшення розміру аліментів, позивач надав суду докази суттєвого погіршення матеріального стану та зміни його сімейного стану і що ці зміни є підставою для зменшення стягнутої суми аліментів з підстав, передбачених статтею 192 СК України. Так, суд врахував, що позивач знаходиться у шлюбі та має на утриманні доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження. Крім того, судом встановлено, що він має на утриманні батьків: мати ОСОБА_10 , яка є інвалідом 3 групи, батька ОСОБА_11 , що підтверджується копіями пенсійних посвідчень. Позивач є їх єдиним сином, що підтверджується свідоцтвом про смерть його брата ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 . Крім того, суд врахував, що позивач є інвалідом 3 групи з вересня 2019року, та на підтвердження стану здоров`я надав суду медичні довідки. Суд вважав, що позивач повинен виконувати свій обов`язок по утриманню своєї дитини. Разом з тим, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи вищенаведені обставини суттєвих матеріальних змін у житті позивача, суд вважав, що слід зменшити розмір стягнутих аліментів з позивача на користь відповідача на утримання доньки за рішенням суду з 1/3 частки до 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Позивач ОСОБА_1 4.12.2018 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 в якому просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 жовтня 2011 року по справі №2-2955/11 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 з 1/3 частини до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 19 жовтня 2011 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Більше 4-х років він не може знайти роботи, внаслідок чого утворилась заборгованість із аліментів у розмірі 83712 грн. 03 коп. Він має доньку від другого шлюбу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також, на його утриманні знаходиться дружина ОСОБА_12 та двоє пристарілих батьків: мати, інвалід 3 групи, ОСОБА_10 та батько, пенсіонер ОСОБА_11 . Він єдиний син, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_6 трагічно загинув його брат ОСОБА_13 . Всі разом проживають у двохкімнатній квартирі, загальною площею 43 м.кв. Він не може виїхати за кордон на роботу, оскільки існує заборона, накладена виконавчою службою.

За ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо після виконання аліментних зобов`язань згідно з частиною четвертою цієї статті один з батьків не виїхав на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договорів про правову допомогу, та залишився або повернувся для постійного проживання в Україну, порядок стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми встановлюється законодавством. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, згідно з яким з одного із батьків стягуються аліменти, він виїжджає для постійного проживання у державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, з нього за рішенням суду до його виїзду за межі України може бути стягнуто аліменти за весь період до досягнення дитиною повноліття. Якщо після набрання законної сили рішенням суду про сплату аліментів за весь період до досягнення дитиною повноліття особа, з якої стягуються аліменти, продовжує постійно проживати в Україні або повертається в Україну для постійного проживання та змінюються обставини, які вплинули на визначення розміру аліментів, у судовому порядку може бути встановлено періодичне стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми. Якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. . Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги, її розмір визначається Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Також, відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Як вбачається із матеріалів даної справи, рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 19 жовтня 2011 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 часток з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.07.2011 року і до досягнення нею повноліття (а.с. 3-4).

Згідно з розрахунком заборгованості по сплаті аліментів, заборгованість божника ОСОБА_1 зі сплати аліментів відповідно до виконавчого листа № 2-2955, виданого 4 листопада 2011 року Залізничним районним судом м. Львова станом на 24 жовтня 2018 року становила 83712 грн. 03 коп. (а.с. 6-7).

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів у 2011 році, позивач дійсно одружився вдруге, а саме 21.04.2017 року, під час перебування у новому шлюбі у його новій сім`ї народилася та перебуває на його утриманні донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження. (а.с. 15,16).

Зважаючи на вказане слід констатувати, що сімейний стан позивача (платника аліментів) з часу ухвалення рішення - змінився, та вказану зміну сімейного стану позивача судом підставно взято до уваги як істотну обставину у даному спорі, оскільки зміна сімейного стану та народження дитини у новому шлюбі, також, об`єктивно свідчать і про необхідність понесення додаткових витрат, зокрема і на утримання дитини.

Судом першої інстанції також встановлено, що позивач має на утриманні батьків: матір ОСОБА_10 , яка є інвалідом 3 групи, батька ОСОБА_11 , що підтверджується копіями пенсійних посвідчень. (а.с. 13-14) Батьки позивача досягли пенсійного віку теж після ухвалення рішення у 2011 році. Позивач є їх єдиним сином, що підтверджується свідоцтвом про смерть його брата ОСОБА_13 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 17).

Вказане теж об`єктивно свідчить про необхідність надання позивачем батькам певної допомоги, зокрема, і матеріальної, що не може не впливати на його майновий стан та майновий стан його нової сім`ї.

Крім цього, як вбачається із копій медичних документів (а.с. 64-72), а також копії пенсійного посвідчення інваліда а.с. 173) позивач з часу ухвалення рішення переніс ряд операцій та медичних втручань з приводу травми, що хоч і мала місце до 2011 року - у 2010 році, однак ряд негативних наслідків для його здоров`я настали після 2011 року, а з 2019 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов обґрунтованого висновку про те, що фактичні обставини справи свідчать про зміну сімейного стану та стану здоров`я позивача, що у своїй сукупності істотно погіршує його матеріальне становище.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру аліментів з огляду на погіршення стану здоров`я позивача та наявність на утриманні позивача малолітньої дитини від іншого шлюбу, про що також свідчить і зміна його сімейного стану, та перебування на його утриманні батьків пенсійного віку.

Посилання в апеляційні скарзі на те, що стан здоров`я позивача було враховано при визначенні розміру аліментів за рішенням суду у 2011 році не заслуговують на увагу, оскільки з часу присудження таких, стан здоров`я платника погіршився, що підтверджується відповідними медичними документами та копією пенсійного посвідчення інваліда (арк. спр. 64-72, 173), про що йшлося.

Крім цього, з рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 жовтня 2011 року не встановлено, що судом було взято до уваги при визначенні розміру аліментів наявність захворювання у платника аліментів з червня 2010 року, оскільки в зазначеному рішенні відсутнє посилання на будь-яку медичну документацію щодо зазначеної обставини та обґрунтування визначеного розміру аліментів наявністю такої

Доводи апеляційної скарги про умисні та неправомірні дії позивача, внаслідок яких утворилась заборгованість по сплаті аліментів не слід вважати такими, що впивають на законність та обґрунтованість рішення суду у даній справі.

Посилання на те, що зменшення розміру аліментів із 1/3 до 1/4 буде становити 875 грн., що є меншим розміром аліментів від мінімально визначеного нормами СК України є безпідставними, оскільки оскарженим рішенням встановлено мінімальний розмір аліментів у відсотковому відношенні до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає положенням ст. 182 СК України щодо мінімального гарантованого розміру аліментів та забезпечує захист права дитини на належне утримання.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки такі ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів. При цьому доводи апеляційної скарги по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 367 ЦПК України не належить до повноважень суду апеляційної інстанції.

Враховуючи вказане, а саме те, що на батьків покладено рівні обов`язки щодо утримання дітей; те, що шлюб між сторонами розірвано та дитина сторін проживає з відповідачкою та перебуває на її утриманні; прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, який відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» на даний час складає для дітей від 6 до 18 років - 2218 грн. на місяць; те, що сімейний стан позивача змінився та на утриманні позивача знаходиться малолітня дитина від іншого шлюбу; те, що стан здоров`я позивача погіршився, що підтверджується рядом медичних документів; те, що у позивача наявні додаткові витрати на надання допомоги його батькам пенсійного віку, - колегія суддів вважає, що щомісячний розмір аліментів на утримання дитини сторін, необхідних до стягнення з відповідача на користь позивачки визначений судом першої інстанції у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів слід вважати достатнім, із врахуванням обставин встановлених судом.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити, залишивши оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 листопада 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22.09.2020р.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Ю.Р. Мікуш

М.М. Шандра