22-ц/804/2233/20
242/734/20

Єдиний унікальний номер 242/734/20
Номер провадження 22-ц/804/2233/20
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

28 вересня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Лопатіної М.Ю., Принцевської В.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 10 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

19 лютого 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління виконавчої дирекції ФСС України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява, мотивована тим, що він з 03.01.2011 року по 06.06.2018 року перебував у трудових відносинах та був задіяний повний робочий день під землею в Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1». Внаслідок роботи на підприємствах вугільної промисловості зі шкідливими та небезпечними умовами праці він отримав професійне захворювання, а саме: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч, у стадії тривалого загострення зі значно вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним і стійким больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. За результатами розслідування причини виникнення хронічного захворювання від 19.07.2019 року підприємством було складено акт за формою П-4. Висновком МСЕК йому було встановлено 50 % стійкої втрати професійної працездатності, що підтверджено довідкою МСЕК серія 12 ААА № 086339 від 12.09.2019 року. У зв`язку з хронічними професійними захворюваннями було порушено його нормальні життєві зв`язки, він був позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, тривоги, дратівливості, страху. Все це заподіює йому моральну шкоду яку він оцінює в 150 000 грн. А тому просить суд, стягнути з ДП «Селидіввугілля» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійних захворювань 150 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 10 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням 50 000грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судового збору.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що професійне захворювання зумовило порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, негативно відбилося на його фізичному та психічному стані, змусили змінити спосіб життя, і таким чином, ОСОБА_1 завдано моральну шкоду.

Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції прийняв до уваги конкретні обставини професійного захворювання, ступінь тяжкості, характер та глибину пов`язаних з ним моральних і фізичних страждань, порушення нормального укладу життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з рішенням суду, відповідач ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення змінити та зменшити стягнутий розмір моральної шкоди з урахуванням узагальненого аналізу судової практики Вищого спеціалізованого суду України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Наявність вини заподіювача шкоди презюмується. За загальним правилом відсутність вини доводиться заподіювачем шкоди. Враховуючи те, що з боку відповідача ніяких протиправних дій не було спричинено, суд повинен був врахувати ці обставини при встановленні розміру моральної шкоди. Позивач працював на підприємстві добровільно, усвідомлював специфіку роботи в шкідливих умовах для здоров`я. В будь-який час позивач міг розірвати з підприємством трудові відносини та змінити свою професію.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що відшкодування моральної шкоди не є страховою виплатою, а тому її відшкодування здійснюється підприємством. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вище зазначене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

ОСОБА_1 з 03.01.2011 року по 06.06.2018 року перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» та був задіяний повний робочий день під землею в якості прохідника.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.07.2019 року, складеним роботодавцем, підтверджено наявність професійного захворювання у ОСОБА_1 .

Згідно довідок МСЕК серія 12 ААА № 086339 та серії 12 ААБВ № 062974 від 12.09.2019 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, при первинному огляді ОСОБА_1 встановлено 50 % втрати професійної працездатності за вищевказаними професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до положень статей 153, 171 Кодексу законів про працю України та статті 22 Закону України «Про охорону праці» забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на всіх підприємствах, в установах, організаціях покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Роботодавець повинен організувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 визнано, що зазначеними законодавчими змінами право цієї категорії громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вказаних обставин доводи відповідача про незаконність судового рішення є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для зміни розміру відшкодування, відповідачем не надано.

Визначаючи розмір відшкодування, суд першої інстанції врахував тяжкість завданих ушкоджень здоров`ю позивача, ступінь втрати його професійної працездатності, глибину моральних і фізичних страждань, тощо. Висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають правовій позиції висловленій Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20.11.2019 року у справі №210/3177/17.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 28 вересня 2020 року.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» - залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 10 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: М.Ю. Лопатіна

В.П. Принцевська