ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 700/511/18
Провадження № 22-ц/821/629/20
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.

суддів: Єльцов В. О., Карпенко О. В.

секретаря: Винник І. М.

учасники справи:

позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 ;

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 ;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Органюка Юрія Юрійовича на ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, у складі судді: Бесараб Н. В.,

в с т а н о в и в :

31 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що 07 вересня 2002 року вони з відповідачкою уклали шлюб від якого мають спільних неповнолітніх доньок: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сторони мають різні погляди на шлюб, який на час звернення з позовом фактично припинив своє існування. З середини грудня 2017 року вони припинили шлюбні стосунки, та ведення спільного господарства, а 12 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 .

За час подружнього життя за спільні кошти було придбане майно на загальну суму 157 000 грн 00 коп. до якого, зокрема, входить квартира АДРЕСА_1 , меблі та побутова техніка, яке позивач просив поділити в рівних частках.

28 серпня 2018 року ОСОБА_4 звернулася в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя. Зазначивши при цьому, що сторони, як і вказувалося позивачем по первісному позову, мають двох неповнолітніх доньок, ІНФОРМАЦІЯ_3 , не заперечувала проти поділу майна, однак посилалася на те, що ОСОБА_1 у своєму позові було перелічено не все спільне майно сторін, яким вони володіють, а тому просила здійснити його розподіл на загальну суму 317 300 грн. При цьому, до переліку майна, що підлягає поділу між сторонами, включила, крім переліченого первісним позивачем майна, також автомобіль Мерседес Віто державний номер НОМЕР_1 та просила здійснити поділ всього майна в рівних його частках.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 01 листопада 2018 року залучено до участі у даній справі в якості третьої особи без самостійних вимог на боці позивача за основним позовом і відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_3 .

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2020 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно до якої:

Сторони визнають, що до спільного майна подружжя, яке вони мають намір розділити, належить наступне майно, яке належить сторонам у рівних частках по 1/2 кожному: квартира номер АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 передає у власність ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 приймає у власність від ОСОБА_2 1/2 частину квартири номер АДРЕСА_1 реєстраційний номер 4668736.

За даною угодою право на стягнення аліментів для дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлене рішенням Лисянського районного суду від 13 травня 2019 року, номер справи 700/572/18 про сплату аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття, розпочинаються з 01 вересня 2020 року та борг який виник станом на 20 листопада 2019 року не буде стягуватися ОСОБА_1 із ОСОБА_2 .

До кримінальної відповідальності ОСОБА_2 за несплату аліментів до 01 вересня 2020 року притягувати ОСОБА_1 не буде.

ОСОБА_2 втрачає права співвласника відносно того майна, яке відповідно до даної угоди переходить у власність іншій стороні.

ОСОБА_2 зобов`язується до 01 квітня 2020 року знятися з реєстраційного обліку, а у термін не пізніше 01 квітня 2020 року виселитися з квартири номер АДРЕСА_1 .

Позивачем і відповідачем заявлено, що ні в процесі укладення цієї мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави. Мирова угода укладається ними у відповідності зі справжньою волею сторін, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску, при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 домовилися, що будь-які витрати, пов`язані з реєстрацією прав на нерухоме майно, що виникатимуть після затвердження судом умов цієї мирової угоди, покладаються на ОСОБА_1 .

Витрати пов`язані з проведенням судового процесу позивач та відповідач несуть кожна окремо та не відшкодовують один одному.

Із наслідками ст. ст. 207, 255 ЦПК України позивач і відповідач ознайомлені, що в разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між сторонами про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, закрито.

Ухвала мотивована надходженням 24 січня 2020 року на адресу суду від сторін заяви про затвердження мирової угоди з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок, яку суд вважав обґрунтованою, та такою, що не суперечить закону, не порушує права та охоронювані законом інтересів інших осіб, стосується лише прав та обов`язків сторін чи предмета позову та вчинена в інтересах останніх.

Не погоджуючись із наведеною ухвалою суду ОСОБА_2 , діючи через представника ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила її скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів ОСОБА_2 зазначила, що ні вона, ні її представник не зверталися до суду із заявою чи пропозицією, щодо укладення мирової угоди з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок. Дана мирова угода порушує права та охоронювані законом інтереси спільних неповнолітніх дітей сторін. Висновки суду встановлені в оскаржуваній ухвалі не відповідають фактичним обставинам справи.

Водночас зазначила, що зверталася із заявою до начальника Лисянського відділення Звенигородського відділу Національної поліції України про вчинення кримінального правопорушення, в якій вказала, що жодного із документів, на які послався суд при затвердження мирової угоди, вона та її представник не підписували. При цьому, до матеріалів справи додано фотокопію вказаного листа без відмітки про засвідчення його з оригіналом.

На ряду з викладеним, скаржниця, мотивуючи підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду, вказала, що судом першої інстанції їй не було роз`яснено наслідків постановленого вказаного судового рішення, в тому числі в частині закриття провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу, поданому представником ОСОБА_1 - адвокатом Вдовиченко В. О., висловлено заперечення щодо поданої скарги та прохання залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Крім того, у відзиві зазначено, що дана мирова угода ініційована саме ОСОБА_2 , була вчинена сторонами за участі представника органу місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про нотаріат» та порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 11 листопада 2011 року № 3306/5, яким, зокрема, передбачено, що нотаріальні дії можуть вчинятися в тому числі поза межами державної нотаріальної контори, органів місцевого самоврядування. Всі дії було вчинено виключно в межах вимог законодавства у приміщенні квартири належній сторонам по АДРЕСА_2 .

В свою чергу п. 9 постановленої ухвали ОСОБА_2 роз`яснено наслідки затвердження мирової угоди, яка підписана нею власноручно.

Щодо поданої скаржницею до Лисянського відділення Звенигородського відділу Національної поліції України заяви про вчинення кримінального правопорушення, в якій вона вказала, що жодного із документів на які послався суд при затвердження мирової угоди, вона та її представник не підписували, то у відкритті кримінального провадження за наведеною заявою було відмовлено. Додавши на підтвердження зазначеного фотокопію листа-відповіді Лисянського відділення Звенигородського відділу Національної поліції України.

Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що станом на 01 квітня 2020 року заборгованість ОСОБА_8 по сплаті аліментів на утримання дітей становить 50 000 грн.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 , колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судом встановлено, що 31 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя.

28 серпня 2018 року ОСОБА_4 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя.

24 січня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду першої інстанції заяву про затвердження мирової угоди відповідно до якої сторони визнають, що до спільного майна подружжя, яке вони мають намір розділити, належить наступне майно, яке належить сторонам у рівних частках по 1/2 кожному: квартира номер АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 передає у власність ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 приймає у власність від ОСОБА_2 1/2 частину квартири номер АДРЕСА_1 реєстраційний номер 4668736.

За даною угодою право на стягнення аліментів для дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлені рішенням Лисянського районного суду від 13 травня 2019 року номер справи 700/572/18 про сплату аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття, розпочинаються з 01 вересня 2020 року та борг який виник станом на 20 листопада 2019 року не буде стягуватися ОСОБА_1 із ОСОБА_2 .

До кримінальної відповідальності ОСОБА_2 за несплату аліментів до 01 вересня 2020 року притягувати ОСОБА_1 не буде.

ОСОБА_2 втрачає права співвласника відносно того майна, яке відповідно до даної угоди переходить у власність іншій стороні.

ОСОБА_2 , зобов`язується до 01 квітня 2020 року знятися з реєстраційного обліку, а у термін не пізніше 01 квітня 2020 року виселитися з квартири номер АДРЕСА_1 .

Позивачем і відповідачем заявлено, що ні в процесі укладення цієї мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави. Мирова угода укладається ними у відповідності зі справжньою волею сторін, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску, при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 домовилися, що будь-які витрати, пов`язані з реєстрацією прав на нерухоме майно, що виникатимуть після затвердження судом умов цієї мирової угоди, покладаються на ОСОБА_1 .

Витрати пов`язані з проведенням судового процесу позивач та відповідач несуть кожна окремо та не відшкодовують один одному.

Із наслідками ст. ст. 207, 255 ЦПК України позивач і відповідач ознайомлені, що в разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між сторонами про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Сторони просили затвердити мирову угоду та закрити провадження у вказаній справі.

Підписи сторін на поданій до суду заяві про затвердження мирової угоди засвідчені сільським головою Смільчинецької сільської ради Лисянського району Черкаської області, ОСОБА_9 .

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2020 року затверджено вище приведену мирову угоду та закрито провадження у справі. При цьому, сторони в судовому засіданні присутні не були, про що свідчить наявність в матеріалах справи довідки (а.с. 106), однак від обох сторін на адресу суду 24 січня 2020 року скеровані клопотання, підписи в яких засвідчені також сільським головою Смільчинецької сільської ради Лисянського району Черкаської області, ОСОБА_9 про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ч. 7 ст. 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Частиною 5 ст. 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову в затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до ст. 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (ч. 2 ст. 256 ЦПК України).

Разом з тим, суд першої інстанції, затверджуючи мирову угоду не з`ясував чи відповідає мирова угода вимогам закону, та чи не виходить вона за межі предмета спору не порушуючи при цьому прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

З аналізу змісту предмету позовів, що стосується поділу спільного майна сторін та умов затвердженої судом мирової угоди вбачається, що сторони при її укладенні вийшли за межі позовних вимог, зокрема, в частині часу, з якого стягнуто аліменти на спільних неповнолітніх дітей визначеного судовим рішенням, а також заборгованості по їх сплаті, які в свою чергу не являються предметом позовів у даній справі, регулюються іншими нормами законодавства, при цьому судом першої інстанції не було в повній мірі досліджено та з`ясовано чи порушує вчинення таких дій права та законні інтереси третіх осіб.

Крім того, судом першої інстанції мирову угоду затверджено за відсутності сторін, і наслідки її укладання сторонам судом безпосередньо не роз`яснювалися, відтак колегія суддів погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що судом недотримано процедури роз`яснення сторонам правової суті та процесуальних наслідків укладення мирової угоди, а її зміст виходить за межі предмета позовів та порушує права неповнолітніх дітей сторін.

Виходячи з того, що ухвала суду першої інстанції перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія апеляційного суду з підстав визначених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України дійшла висновку про її скасування з направленням справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Органюка Юрія Юрійовича задовольнити.

Ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню до суду касаційної інстанції не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2020 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. О. Єльцов

О. В. Карпенко