Номер провадження: 22-ц/813/993/20
Номер справи місцевого суду: 504/4145/15-ц
Головуючий у першій інстанції Барвенко В. К.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

За участю секретаря - Ющак А.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у Лиманському районі Одеської області на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 березня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комінтернівського районного відділу Головного управління МВС в Одеській області, Управління Державної казначейської служби у Комінтернівському районі Одеської області, Голови Ліквідаційної комісії Комінтернівського РВ Головного управління МВС в Одеській області, МВС України, Державної казначейської служби України

про стягнення моральної шкоди завданої бездіяльністю органів слідства( державної влади),-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами до Комінтернівського РО ГУ МВД України в Одеській області та Управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Голови Ліквідаційної комісії Комінтернівського РВ Головного управління МВС в Одеській області, МВС України, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної моральної шкоди завданої бездіяльністю органів слідства( державної влади).

Позовна заява мотивована тим, що 24.05.2013 року відомості щодо вчинення відносно неї злочину 23.05.2013 року внесено до ЄДРД за № 0000439 та визнано її потерпілою у вказаній кримінальній справі.

Ухвалами слідчого Комінтернівського РО ГУ МВД України в Одеській області неодноразово безпідставно виносились постанови про закриття цієї кримінальної справи.

Ухвалами слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 12.12.2013 року,13.10.2014 року,07.07.2015 року вони скасовані. Внаслідок дж допущення істотних порушень її прав та законних інтересів.

Вказувала, що ухвалою слідчого Комінтернівського РО ГУ МВД України в Одеській області від 07.07.2015 року визнано неправомірну бездіяльність начальника СВ , що пов`язано з не розглядом її клопотань в порядку ст.220 УПК України ,зобов`язано розглянути заявлені клопотання від 19.12.2014 року та 13.05.2015 року.

Зазначала, що з приводу неналежного розслідування кримінального провадження, а саме не розглядом її клопотань Комінтернівський районний відділ Головного управління МВС в Одеській області нехтує її процесуальними правами,порушують вимоги чинного законодавства України,кримінальне провадження не розслідують належним чином,не ведуться та не розслідуються всі необхідні слідчі дії,вона,як потерпіла особа від злочинних дій та бездіяльності органів слідства, не має змоги відновити своє втрачене здоров`я, понесла витрати пов`язані з явкою в суд для захисту своїх інтересів.

Внаслідок неправомірних дій та бездіяльності службових осіб Комінтернівського РО ГУ МВД України в Одеській області їй завдана моральна шкода, яка полягає у її довготривалих душевних стражданнях, пов`язаних із постійними переживаннями через ігнорування слідчими своїх службових обов`язків, у зв`язку з цим вона змушена звертатися до суду за захистом своїх прав й докладати додаткових зусиль для їх поновлення. Вказувала, що вона знаходиться в стані постійного напруження та стресу, оскільки вимушена неодноразово витрачати час на відвідування слідчого та перебування в судах при розгляду її скарг з метою поновлення своїх прав. Стан її здоров`я надалі погіршується, без ліків, які зменшують тиск та емоційну напруженість, вона обходитись не може, тому вимушена звертатись до лікарів для того, щоб вийти з тяжкого емоційного стану та депресії, котру оцінює в розмірі 50000 грн.

Одночасно просить суд стягнути 94,19 грн. матеріальної шкоди пов`язаної з явкою до суду для захисту своїх прав.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3500 грн. (три тисячі п`ятсот гривень), шляхом списання грошових коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління Державної казначейської служби України у Лиманському районі Одеської області ставить питання про скасування рішення суду в частині стягнення моральної шкоди посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду сповіщені належним чином.

В силу ст.372 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 5 ст.ст. 268 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

У зв`язку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав, датою складення цього судового рішення є 28.09.2020 року.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН:

Не погоджуюсь з апеляційною скаргою Управління Державної казначейської служби України у Лиманському районі Одеської області просить скасувати рішення суду в цій частині та відмовити в задоволенні позову посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що Державна казначейська служба не є належним відповідачем по справі так як в силу ст.96 ЦК України шкода відшкодовується з рахунку органів, що її завдала. Одночасно посилається на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження протиправних дій Управління Державної казначейської служби України у Лиманському районі Одеської області.

Крім того, вказує, що позивачем не доведено протиправність дій( бездіяльність органу) досудового розслідування та причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою і протиправними діями органу розслідування.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін посилаючись на її безпідставність При цьому посилається на те, що саме на державу покладений обов`язок відшкодувати шкоду в наслідок спричинення моральної шкоди за тривале невиконання державного органу своїх обовязків .

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:

Заслухавши доповідь судді-доповідача,вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги,,враховуючи доводи,наведені у відзиві на апеляційну скаргу,колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведено факт заподіяння їй моральної шкоди внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, причинно-наслідковий зв`язок та негативні наслідки такої шкоди, що створило психічне напруження, розчарування в діяльності правоохоронних органів. Позивачу спричинено душевні страждання, переживання, стрес, відчуття невизначеності та розчарування, оскільки протиправні рішення та бездіяльність відповідача мали для неї негативний вплив, а негативні емоції позивача досягли рівня страждання та приниження, які мають причинно- наслідковий зв`язок з такими діями та бездіяльністю.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції враховав характер правопорушень, глибину й тривалість завданих позивачу душевних страждань, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 3500 грн 00 коп. При цьому суд першої інстанції прийняв до уваги інтенсивність, тривалість, повторюваність протиправних дій та бездіяльності відповідача, а також те, що вона тривалий час вимушена звертатися до суду з метою захисту своїх прав та їх поновлення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24.05.2013 року внесені відомості щодо вчинення відносно неї злочину 23.05.2013 року та внесено до ЄДРД за № 0000439. Позивачку визнано потерпілою у вказаній кримінальній справі.

Ухвалами слідчого Комінтернівського РО ГУ МВД України в Одеській області неодноразово безпідставно виносились постанови про закриття цієї кримінальної справи.

Ухвалами слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 12.12.2013 року,13.10.2014 року,07.07.2015 року вони скасовані.

Ухвалою слідчого Комінтернівського РО ГУ МВД України в Одеській області від 07.07.2015 року визнано неправомірну бездіяльність начальника СВ , що пов`язано з не розглядом клопотань позивачки в порядку ст.220 УПК України. Зобов`язано розглянути заявлені клопотання від 19.12.2014 року та 13.05.2015 року.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У частині першій статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до частини другої статті 30 ЦПК України (в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Тлумачення частини другої статті 30 ЦПК України (в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (RYSOVSKYY v. UKRAINE, № 29979/04, § 70, ЄСПЛ, від 20 жовтня 2011 року).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Вирішуючи правову проблему, з метою забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, Велика Палата Верховного Суду у справі № 242/4741/16-ц від 27 листопада 2019 року дійшла висновку, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах. Велика Палата Верховного Суду вказала, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Встановивши доведеними факти тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб відповідача щодо проведення необхідної перевірки заяви позивачки про злочин, надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні за її заявою, неодноразове прийняття слідчими прокуратури рішень про закриття кримінального провадження у спосіб, який вочевидь для заявника демонструє ігнорування його доводів, суди правильно застосували норми матеріального права та зробили обґрунтований висновок про заподіяння позивачці ОСОБА_2 моральної шкоди, визначивши її розмір відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих потерпілому, враховуючи вимоги розумності і справедливості.

Підставою відшкодування шкоди є не сам факт скасування постанов про закриття кримінального провадження, а систематичне прийняття відповідних рішень в супереч вимог КПК України , що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача, надмірну тривалість досудового розслідування.

Доводи апеляційної скарги про те, що вони не є належними відповідачами не заслуговують на уваги в силу правової позиції Верховного суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду викладеної у справі № 638/14009/17 від 08 квітня 2020 року,яка передбачає, що саме на державу покладено обовязок запровадити внутрішні процедери,які посилять прозорість і ясність іхніх дій,мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Судова колегія критично відноситься щодо доводів апеляційної скарги про відсутність належних та допустимих доказів завдання моральної шкоди, оскільки вони пов`язані з бездіяльністю судових органів з липня 2015 року в тому числі і щодо розгляду клопотань потерпілої - позивачки по справі.

В іншій частині заявлених позовних вимогах законність та обґрунтованість судовою колегією не перевіряється в зв`язку з залишенням її позовних вимог без розгляду( а.с.66).

З огляду на викладене та з урахуванням положень статті 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення

суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367,368,374, 375 ,381,382,384,390 ЦПК України, судова колегія,- ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у Лиманському районі Одеської області залишити без задоволення, а рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 березня 2019 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 28.09.2020 року.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

Т.В.Цюра