Постанова

Іменем України

07 травня 2020 року

м. Київ

справа № 461/6692/16-ц

провадження № 61-46020св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Галицький районний у м. Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області,

третя особа - ОСОБА_3 ,

представники третьої особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Крайник Н. П., Мельничук О. Я. від 13 вересня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Галицького районного у м. Львові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання розірвання шлюбу фіктивним.

Позовна заява мотивована тим, що 26 травня 2009 року вона з ОСОБА_6 зареєструвала шлюб. На початку 2013 року стан її здоров'я погіршився і постало питання лікування в США, де проживає її син. Із метою пришвидшення виїздних документів та можливістю у США користуватися медичною страховкою сина 12 лютого 2013 року вона з ОСОБА_6 вирішили фіктивно розірвати шлюб. Після повернення додому із США вони разом продовжували проживати у її квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ; вести спільне господарство; за кошти сина зробили ремонту у належній ОСОБА_6 квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яку здавали в оренду; придбали відповідну техніку та інші речі домашнього господарства. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Витрати на поховання були здійснені нею.

З урахуванням зазначених обставин та уточнених вимог, позивач просила визнати фіктивним розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_6 , зареєстроване Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 08 від 12 лютого 2013 року; зобов`язати Галицький районний у місті Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стан Головного територіального управління юстиції у Львівській області анулювати актовий запис № 08 від 12 лютого 2013 року та свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 від 12 лютого 2013 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано фіктивним розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , зареєстроване Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 08 від 12 лютого 2013 року.

Зобов`язано Галицький районний у місті Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стан Головного територіального управління юстиції у Львівській області, анулювати актовий запис № 08 від 12 лютого 2013 року та свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 від 12 лютого 2013 року.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що після розірвання шлюбу ( 12 лютого 2013 року ) ОСОБА_1 продовжувала проживати з ОСОБА_6 однією сім`єю і не мала наміру припинити з ним шлюбні відносини, а тому є правові підстави для визнання розірвання шлюбу фіктивним.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задоволено. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 грудня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що для визнання розірвання шлюбу фіктивним необхідною є наявність не лише факту спільного проживання, а й умислу сторін щодо фіктивності розірвання шлюбу, що за встановлених у справі обставин встановити є неможливо. Крім того, позивачем не доведено основних ознак сім`ї з ОСОБА_6 після 12 лютого 2013 року і до дня його смерті та не надано доказів, які підтверджують існування в обох з подружжя внутрішньої волі до підтримання подальших шлюбних відносин. За життя ОСОБА_6 не ставила питання про фіктивність розлучення, що мало місце 12 лютого 2013 року , а дане питання стало актуальним для неї тільки після смерті ОСОБА_6 та відкриття спадщини на його майно.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки наданим позивачем доказам на підтвердження існування шлюбних відносин з ОСОБА_6 після розірвання з ним шлюбу (12 лютого 2013 року) і до дня його смерті. Підтвердженням умислу саме фіктивного розлучення є документально підтверджені факти, зокрема, підтримка позивача під час лікування у США, ведення спільного побуту, проживання ОСОБА_6 у належній позивачу квартирі та проведення ним ремонту.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

До Верховного Суду надійшли відзиви представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на касаційну скаргу, у яких, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість прийнятої у справі постанови суду апеляційної інстанції, просить касаційну скарну залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній і витребувано цивільну справу № 461/6692/16-ц з Галицького районного суду м. Львова.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 04 лютого 2019 року клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2018 року залишено без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладений 26 травня 2009 року, розірвано 12 лютого 2013 року, про що Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 08.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03 серпня 2016 року, серія НОМЕР_2 , спадкоємцем за законом якого є ОСОБА_3

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

За правилом статті 108 СК України за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім`єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. На підставі рішення суду актовий запис про розірвання шлюбу та свідоцтво про розірвання шлюбу анулюються органом державної реєстрації актів цивільного стану.

З урахуванням наведених положень сімейного законодавства, розірвання шлюбу може бути визнане фіктивним за таких умов: розірвання шлюбу повинно бути здійснене відповідно до положень статті 106 СК України, тобто органом державної реєстрації актів цивільного стану; жінка та чоловік після розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім`єю; на момент розірвання шлюбу вони не мали на меті припинення шлюбних відносин.

При цьому для визнання розірвання шлюбу фіктивним є необхідною наявність не лише факту спільного проживання, а і фактів, які підтверджують існування в обох з подружжя внутрішньої волі до підтримання подальших шлюбних відносин та її виявлення у вигляді активних дій. Такими активними діями є: 1) дії, спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин (наприклад, репродуктивної функції); 2) подальше активне ведення спільного господарства, подальша спільна праця, спрямована на забезпечення фінансової стабільності союзу чоловіка та жінки та збільшення їх спільного капіталу.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, правильно застосувавши наведені вище положення СК України, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не довела наявності умов, за яких розірвання шлюбу можливо визнати фіктивним, зокрема, позивач не довела, що дії колишнього подружжя після розірвання шлюбу були спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин та не надала доказів, що колишнє подружжя не мало наміру припиняти шлюбні відносини.

При цьому суд правильно врахував, що за життя ОСОБА_6 жоден із колишнього подружжя не порушував питання про фіктивність розірвання шлюбу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції прийнято без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄМПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. (рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), § 2).

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков В. М. Коротун