22-ц/804/1127/20
242/3602/19

П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Биліни Т.І.

за участі секретаря Сікора М.М.

сторони:

заявник (боржник) - Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, правонаступником якого є Міністерство енергетики та захисту довкілля України;

суб`єкт оскарження рішення, дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Кузьменко Олексій Степанович;

заінтересовані особи: ОСОБА_1 ; Державне підприємство «Селидіввугілля»;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 16 січня 2020 року, постановлену у складі судді Коліщук З.М., повний текст якої складено 17 січня 2020 року, -

в с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У листопаді 2019 року заявник Міністерство енергетики та вугільної промисловості України звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. Просив визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 06 листопада 2019 року ВП № 60513105 неправомірними; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 06 листопада 2019 року ВП № 60513105.

В обґрунтування скарги зазначив, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21 жовтня 2019 року у справі № 242/3602/19 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме: скасовано наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 12 грудня 2018 року № 119-к/к, яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення 12 грудня 2018 року генерального директора ДП «Селидіввугілля»; поновлено з 12 грудня 2018 року ОСОБА_1 на посаді генерального директора ДП «Селидіввугілля»; стягнуто з ДП «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 446 377,71 грн.; стягнуто з Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8900,00 грн.; стягнуто з Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на користь держави судовий збір 4463,70 грн.

01 листопада 2019 року Міністерством енергетики та вугільної промисловості України була подана апеляційна скарга. 06 листопада 2019 року отримано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. про відкриття 06 листопада 2019 року виконавчого провадження № 60513105. Вважає дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. неправомірними, оскільки на дату відкриття виконавчого провадження рішення суду не набрало законної сили.

Крім того, зазначив, що поновлення ОСОБА_1 має бути вчинене за адресою місцезнаходження ДП «Селидіввугілля» (вул.К.Маркса, б.41, м.Селидове, Донецької області) Селидівським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, а тому вважає, що державним виконавцем порушено правила підвідомчості виконавчих проваджень.

Також, зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження від 06 листопада 2019 року ВП № 60513105 не можливо встановити, що було підставою для відкриття виконавчого провадження, чи дотримано державним виконавцем строки для відкриття виконавчого провадження.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16 січня 2020 року у задоволенні скарги Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. відмовлено.

Відмовляючи у задоволені скарги суд виходив з того, що порушень прав Міністерства енергетики та вугільної промисловості України не відбулося, дії державного виконавця Кузьменка О.С. відповідають вимогам закону, а тому відсутні підстави для задоволення вимог скаржника про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Короткий зміст апеляційної скарги

19 лютого 2020 року на адресу апеляційного суду надійшла цивільна справа з апеляційною скаргою Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 16 січня 2020 року.

Після усунення недоліків ухвалою Донецького апеляційного суду від 13 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 09 квітня 2020 року за заявою Міністерства енергетики та захисту довкілля України замінено заявника (апелянта) Міністерство енергетики та вугільної промисловості України на правонаступника Міністерство енергетики та захисту довкілля України.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 жовтня 2019 року, в частині скасування наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 12 грудня 2018 року № 119-к/к, яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення 12 грудня 2018 року генерального директора Державного підприємства «Селидіввугілля» не набрало законної сили на дату відкриття виконавчого провадження, що відповідно до п.1 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою повернення стягувачу виконавчого документу, крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання.

Державним виконавцем порушені правила підвідомчості виконавчих проваджень, оскільки поновлення ОСОБА_1 має бути вчинене за адресою місцезнаходження та ведення господарської діяльності ДП «Селидіввугілля» (вул.К.Маркса, буд.41, м.Селидове, Донецька область) Селидівським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управлінця юстиції у Донецькій області.

Зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження від 06 листопада 2019 року ВП № 60513105 не можливо встановити, що було підставою для відкриття виконавчого провадження та чи дотримано державним виконавцем строки для відкриття виконавчого провадження.

Аргументи учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вказує, що судом першої інстанції повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не порушено норми матеріального та процесуального права. Суд відмовляючи у задоволенні скарги на дії державного виконавця, дійшов обґрунтованого висновку, що відкриття АСВП № 60513105 від 06 листопада 2019 року, не порушує прав Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, дії державного виконавця Кузьменка О.С. відповідали вимогам закону. Просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

2.Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились, заяв про відкладення розгляду справи не надали.

Міністерство енергетики та захисту довкілля України надало заяву про розгляд справи без участі їх представника, доводи апеляційної скарги підтримують в повному обсязі.

Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. У зв`язку з цим, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Встановлено, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21 жовтня 2019 року було задоволено позов ОСОБА_1 про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Скасовано наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 12 грудня 2018 року № 119-к/к, яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення 12 грудня 2018 року генерального директора ДП «Селидіввугілля». Поновлено ОСОБА_1 з 12 грудня 2018 року на посаді генерального директора ДП «Селидіввугілля». Стягнуто з ДП «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 446 377,71 грн. Допущене негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Стягнуто з Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8900,00 грн. та судовий збір в дохід держави у розмірі 4463,70 грн.

31 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, виданим Селидівським міським судом Донецької області від 21 жовтня 2019 року у справі №242/3602/19, про поновлення на посаді генерального директора Державного підприємства «Селидіввугілля» з 12 грудня 2018 року. Боржником у виконавчому листі зазначено Міністерство енергетики та вугільної промисловості України.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С. 06 листопада 2019 року за виконавчим листом № 242/3602/19 відкрито виконавче провадження ВП №60513105. Цією постановою зобов`язано боржника невідкладно виконати рішення суду про поновлення на роботі, про що письмово повідомити протягом 3-х днів.

Міністерство енергетики та вугільної промисловості України листом від 11 листопада 2019 року повідомило Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що 01 листопада 2019 року подано апеляційну скаргу на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 жовтня 2019 року у справі №242/3602/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про скасування наказу та поновлення на роботі.

16 березня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №60513105 на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки постановою Донецького апеляційного суду від 13 лютого 2020 року рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 жовтня 2019 року скасовано та прийнято нове, яким відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За правилом ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно зі ст.447 ЦПК України, яка кореспондується зі ст.74 Закону України «Про виконавче провадження, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За приписами ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У відповідності до ч.2 ст.129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією із засад судочинства.

Зазначене конституційне положення відображено й у ч.1 та ч.2 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод..

Виходячи із встановлених у справі обставин та доводів, заявлених у суді першої інстанції, проаналізувавши норми закону, якими регулюються спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні скарги, оскільки державний виконавець з метою виконання відповідного рішення суду здійснив заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», зокрема за заявою стягувача відкрив виконавче провадження.

Відповідно до положень ч.7 ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, як це передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно, з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

З огляду на викладене суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання скаржника на те, що судове рішення не набрало законної сили, тому як рішення про поновлення на роботі підлягає негайному виконанню та є обов`язковим для виконання незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися, а тому державний виконавець не мав підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання відповідно до п.1 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Також безпідставними є доводи про порушення правил підвідомчості виконавчих проваджень.

Так, за положеннями ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст.6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень і рішень інших органів» систему примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

У пункті 3 розділу І Інструкції з організації з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 вбачається, що органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві); відділи примусового виконання рішень в районах міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві; управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень); відділи примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські, міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України.

Згідно пункту 4 зазначеної Інструкції Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими:

боржниками є Апарат Верховної Ради України, Офіс Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Офіс Генерального прокурора, обласні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада правосуддя, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи, а також розташовані у місті Києві територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи.

У даній справі боржником за виконавчим листом виступає орган державної влади України Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, отже, виконавче провадження підвідомче Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, правонаступником якого є Міністерство енергетики та захисту довкілля України, залишити без задоволення.

Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 16 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

Т.І. Биліна

Повний текст судового рішення складено 19 травня 2020 року.

Суддя І.П. Мироненко