ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року

м. Харків

справа № 618/30/20

провадження № 22-ц/818/2813/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О. ,

учасники справи:

позивач: заступник керівник Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справуза позовом заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації та повернення землі

за апеляційною скаргою керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області

на ухвалу Дворічанського районного суду Харківської області від 26 лютого 2020 року у складі судді Гніздилова Ю.М., -

встановив:

7 січня 2020 року заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Михаліка О. І. в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 , в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 21377-СГ від 13.12.2017 про надання в оренду ОСОБА_1 земельної ділянки площею 61.6599 (кадастровий номер :0043), яка розташована за межами населених пунктів на території Богданівської сільської ради Дворічанського району Харківської області; визнати недійсним договір оренди від 18.01.2018 земельної ділянки площею 61.6599 ( кадастровий номер :0043), який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора Дворічанської районної державної адміністрації Горделяна А.О. про державну реєстрацію права оренди від 03.03.2018 індексний номер 39976190 ( номер запису про інше речове право 25113714) та укладено між Головним управління Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_1 ; скасувати державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку площею 61.6599 з кадастровим номером :0043 від 03.03.2018 індексний номер 39976190 ( номер запису про інше речове право 25113714; зобов`язати ОСОБА_1 повернути у відання держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Харківській області земельну ділянку площею 61.6599 (кадастровий номер :0043, вартістю 1762069,47 грн., яка розташована за межами населених пунктів на території Богданівської сільської ради Дворічанського району Харківської області, судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою Дворічанського районного суду Харківської області від 26 лютого 2020 року відмовлено у відкритті провадження.

В апеляційній скарзі керівник Ізюмської місцевої прокуратури, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що спір по справі пов`язаний із здійснення господарської діяльності фермерського господарства « ОСОБА_1 » та за суб`єктивним складом сторін має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Зазначає, що спір виник між державою та ОСОБА_1 , якому як фізичній особі було виділено спірну земельну ділянку та з яким, як з фізичною особою було укладено догорів оренди спірної земельної ділянки.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвала про відмову у відкритті провадженні мотивована тим, що зі змісту ,підстав та правового обґрунтування заявлених позовних вимог убачається ,що спір пов`язаний зі здійсненням господарської діяльності саме фермерським господарством «Шишкунов Олег Федорович», а тому позовна заява заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Михаліка О. І. в інтересах держави має розглядатися за правилами господарського, а не цивільного судочинства.

Такі висновки суду не відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи убачається, що звертаючись до суду з позовом заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Михаліка О. І. обґрунтував позовні вимоги тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 13.12.2017 затверджено проект землеустрою та надано громадянину ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку площею 61.6599 ( кадастровий номер :0043) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства, яка розташована за межами населених пунктів на території Богданівської сільської ради Дворічанського району Харківської області строком на 7 років.

На виконання вказаного наказу 18.01.2018 між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та громадянином ОСОБА_1 укладено договір оренди спірної земельної ділянки для ведення фермерського господарства..

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ОСОБА_1 є засновником та керівником Приватного сільськогосподарського підприємства «Родіна», яке зареєстровано ще у14.01.2000.

Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області вже надавалися ОСОБА_1 в оренду 4 земельні ділянки для ведення фермерського господарства, та укладено з ним договори оренди земельних ділянок, які в подальшому передано в суборенду ПСП «Родіна».

01.11.2017 ОСОБА_1 створив Фермерське господарства « ОСОБА_1 ».

За інформацією Салтівського управління ГУ ДПС у Харківській області від 13.12.2019, ОСОБА_1 самостійно за період з 2016-2019 роки сплачено орендну плату за землі по 5 земельним ділянкам, які знаходяться на території Богданівської сільської ради Дворічанського району , ФГ « ОСОБА_1 » орендну плату за земельні ділянки з 01.11.2017 не сплачував, ПСП «Родіна» за спірну земельну ділянку орендну плату не сплачувало.

Позивач зазначив, що ОСОБА_1 як громадянин уже використав своє право на отримання земельної ділянки державної власності для ведення фермерського господарства, а отримання ним в оренду спірної земельної ділянки сільськогосподарського призначення суперечить вимогам Земельного кодексу України та Закону України «Про фермерське господарство», оскільки ця земельна ділянка отримана ним без проведення земельних торгів.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Отже, розмежування компетенції судів з розгляду земельних спорів здійснене відповідно до їх предмета та суб`єктного складу учасників. Земельні спори, сторонами в яких є насамперед юридичні особи та фізичні особи - підприємці, про захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів розглядаються господарськими судами, а інші - за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 124 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - ЗК України) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, установлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Зокрема, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства (частина друга статті 134 ЗК України).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Згідно із частиною третьою статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Статтею 8 цього ж закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що фермерське господарство підлягає державній реєстрації після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Відповідно до вимог статей 89, 91, 92 Цивільного кодексу України та статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація юридичних осіб - це засвідчення факту створення юридичної особи, після чого виникає цивільна правоздатність юридичної особи.

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з одержанням ним державного акта на право власності на земельну ділянку або укладенням договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього.

Відповідно до положень частини першої статті 31 ЗК України та частини першої статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин) землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі, земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності, земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

За змістом статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Після державної реєстрації фермерське господарство має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин з метою створення фермерського господарства в порядку, визначеному законом, на конкурентних основах.

Спори фермерських господарств, які є юридичними особами, з іншими юридичними особами та органами державної влади щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.

З матеріалів справи убачається, що згідно з положеннями оскаржуваного договору оренди від 18 січня 2018 року спірна земельна ділянка передана ОСОБА_2 , як фізичній особі, для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення.(а.с. 83-88).

Статтею 8 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що фермерське господарство підлягає державній реєстрації після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

З огляду на те, що договір оренди спірної земельної ділянки укладено 18 січня 2018 року, немає підстав вважати, що земельна ділянка згідно з оскарженим наказом і договором оренди виділялася для фермерського господарства « ОСОБА_1 », зареєстрованого 01.11.2017 року.

Також матеріали справи не містять доказів того, що спірна земельна ділянка після укладення договору оренди від 18 січня 2018 року була передана в суборенду іншому фермерському господарству або юридичній особі.

Таким чином, з огляду на суб`єктний склад сторін, характер спірних правовідносин у цій справі спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про його підвідомчість судам господарської юрисдикції.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі 619/1680/17-ц (провадження № 14?83 цс 19), від 03 квітня 2019 року у справі № 621/2501/18 (провадження № 14-109 цс 19) та від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (пункти 1, 4 частини 1 статті 379 ЦПК України).

Оскільки ухвала суду від 26 лютого 2020 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а вирішення питань, передбачених ст. ст. 185-187 ЦПК України відноситься до повноважень суду першої інстанції, то це судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи до Дворічанського районного суду Харківської області для продовження розгляду.

Питання щодо розподілу судових витрат відповідно до положень частини 13 статті 141 ЦПК України підлягає вирішенню одночасно з ухваленням остаточного вирішення справи по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389,390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області задовольнити.

Ухвалу Дворічанського районного суду Харківської області від 26 лютого 2020 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 21 жовтня 2020 року.