ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 травня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 749/521/19

Головуючий у першій інстанції - Шаповал З . О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/42/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Харечко Л.К.

сторони:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Щорського районного суду Чернігівської області у складі судді Шаповал З .О. від 03 вересня 2019 року, місце ухвалення рішення м.Сновськ, у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 18.03.2013 року у розмірі 12 700 грн. 13 коп. Вимоги заявленого позову Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору №б/н від 18.03.2013 року, ОСОБА_2 було надано кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та позивачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач вказує, що у зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором та з врахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 26.03.2019 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 700 грн. 13 коп., з яких: 4 089 грн. 59 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 2 490 грн. 81 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4 694 грн. 56 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 344 грн. 21 коп. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 580 грн. 96 коп. - штраф (процентна складова). Вказану суму заборгованості позивач просив стягнути на свою користь із відповідача, а також відшкодувати понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Заочним рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 03.09.2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18.03.2013 року, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 089 грн. 59 коп. У задоволенні решти позовних вимог судом відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» понесені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 618 грн. 58 коп.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції від 03.09.2019 року в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та задовольнити вимоги банку у даній частині в повному обсязі, в іншій частині заочне рішення суду першої інстанції Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить залишити без змін. Доводи апеляційної скарги вказують, що у оскаржуваній частині заочне рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному з`ясуванні доказів та обставин, що мають значення для справи. В доводах апеляційної скарги позивач, з посиланням на ч.1, ч.2 статті 207, статті 526, 599, 610, 612, 633, 634, 1054 ЦК України, зазначає про обґрунтованість вимог заявленого позову, в тому числі, і щодо вимог позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 2 490 грн. 81 коп. Доводи апеляційної скарги стверджують, що позивачем до матеріалів справи надано належний та допустимий доказ на підтвердження факту та розміру заборгованості за кредитним договором, а саме, детальний розрахунок заборгованості по кредиту із зазначенням розміру відсоткової ставки, ставки пені, сум нарахувань на кожний окремий проміжок часу, в тому числі, окремо по відсотках, пені, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань, також і накопичувальним порядком. Доводи апеляційної скарги вказують, що заборгованість за тілом кредиту складається з поточної заборгованості та простроченої, при цьому платіж за умовами договору, включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Доводи апеляційної скарги зазначають, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту. При цьому доводи апеляційної скарги стверджують, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що відповідач не був з ними ознайомлений, як і не свідчить про відсутність договірних правовідносин між сторонами та про відсутність заборгованості, оскільки відповідач поставив свій підпис в анкеті - заяві позичальника.

Відповідно до ч.1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За даних обставин, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції від 03.09.2019 року в частині відмови судом у задоволенні вимог позову банку про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 2 490 грн. 81 коп.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, справа за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 03.09.2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що між сторонами даного спору 18.03.2013 року було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

18.03.2013 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.8). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. При цьому відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Кредитка «Універсальна» (а.с.8).

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за договором №б/н від 18.03.2013 року, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов укладеного із банком договору, станом на 26.03.2019 року сума заборгованості за даним договором становить 12 700 грн. 13 коп., з яких: 4 089 грн. 59 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 2 490 грн. 81 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4 694 грн. 56 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 344 грн. 21 коп. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 580 грн. 96 коп. - штраф (процентна складова).

Згідно матеріалів справи (а.с.61), відповідач ОСОБА_2 за кредитним договором №б/н отримав кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття: 18.04.2013 року, термін дії - 08/16; № НОМЕР_2 , дата відкриття: 26.06.2017 року, термін дії - 03/21.

Відповідно до ч.1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається із заочного рішення суду першої інстанції від 03.09.2019 року, відмовляючи у задоволенні вимог позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 490 грн. 81 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд першої інстанції зазначив, що вимога заявленого позову у вказаній частині, виходячи з аналізу розрахунку заборгованості відповідача, є прихованими процентами за користування кредитом, враховуючи ту обставину, що проценти в розрахунку заборгованості взагалі відсутні. Також суд першої інстанції вказав, що посилання позивача на Витяг з Тарифів та на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки матеріали справи не містять в собі відповідних підтверджень відносно того, що саме з вказаними документами було ознайомлено відповідача при підписанні ним заяви. На думку суду першої інстанції, роздруківка із сайту позивача не може бути прийнята до уваги судом, оскільки зміст даного документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.

Судом першої інстанції враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.

Апеляційний суд, переглядаючи заочне рішення суду першої інстанції від 03.09.2019 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 490 грн. 81 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, з врахуванням приписів норм права, які регламентують спірні правовідносини та фактичних обставин справи.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновку заочного рішення суду першої інстанції від 03.09.2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 2 490 грн. 81 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, фактичним обставинам справи та нормам права, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного заочного рішення суду першої інстанції у вказаній частині, оскільки зазначені доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.03.2013 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.8). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

На обґрунтування вимог заявленого позову АТ КБ «ПриватБанк» надав суду розрахунок заборгованості відповідача за укладеним договором, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що позивачем не надано належних та достатніх доказів відносно того, що саме вказані вище документи розумів відповідач, а також ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ПриватБанку. В матеріалах справи також відсутні належні докази відносно того, що вказані вище документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили в собі відповідні умови, а саме, і щодо окремої сплати за простроченим тілом кредиту.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що роздруківка із сайту позивача належним доказом по справі бути не може, оскільки зміст даного документу повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено і у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження №6-16цс15), і не спростовано позивачем при розгляді справи.

Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювались самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися, як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання, як другої сторони до запропонованого договору.

Судом першої інстанції відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, обґрунтовано враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог заявленого позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 2 490 грн. 81 коп. Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку відносно того, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», які знаходяться в матеріалах даної справи та не містять в собі підпису відповідача, не можна розцінювати, як частину договору, укладеного між сторонами 18.03.2013 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Доводи апеляційної скарги стверджують, що позивачем до матеріалів справи надано належний та допустимий доказ на підтвердження факту та розміру заборгованості за кредитним договором, а саме, детальний розрахунок заборгованості по кредиту із зазначенням розміру відсоткової ставки, ставки пені, сум нарахувань на кожний окремий проміжок часу, в тому числі, окремо по відсотках, пені, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань, також і накопичувальним порядком. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування заочного рішення суду першої інстанції від 03.09.2019 року у оскаржуваній частині, оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача за договором №б/н від 18.03.2013 року не є складовою даного договору, укладеного між сторонами спору та не підтверджує умов, на які погодився ОСОБА_2 , підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Доводи апеляційної скарги вказують, що заборгованість за тілом кредиту складається з поточної заборгованості та простроченої, при цьому платіж за умовами договору, включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Доводи апеляційної скарги зазначають, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту.

На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування заочного рішення суду першої інстанції від 03.09.2019 року у оскаржуваній частині, виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положення ч.1 статті 629 ЦК України регламентують, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд першої інстанції при розгляді даного спору по суті дійшов обґрунтованого висновку відносно того, що на підставі наданих позивачем документів відсутня можливість встановити у повному обсязі умови укладеного між сторонами спору договору. За даних обставин доводи апеляційної скарги відносно того, що заборгованість за тілом кредиту складається з поточної заборгованості та простроченої, при цьому платіж за умовами договору, включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту, не можуть бути підставою для скасування заочного рішення суду першої інстанції від 03.09.2019 року у оскаржуваній частині, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не підтверджені по справі належними та достатніми доказами у розумінні статей 77,80 ЦПК України. Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту. Приймаючи до уваги вищенаведене, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування заочного рішення суду першої інстанції від 03.09.2019 року у оскаржуваній частині, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. З врахуванням фактичних обставин справи, норм права, які регламентують спірні правовідносини, а також враховуючи відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог заявленого позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 490 грн. 81 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту.

В іншій частині заочне рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 03.09.2019 року апеляційним судом не переглядається в силу положень ч.1 статті 367 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування заочного рішення суду першої інстанції від 03.09.2019 року у оскаржуваній частині, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені в ході судового розгляду даної справи.

Керуючись статтями: 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 18.05.2020 року.

Головуючий: Судді: