КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/841/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача - Білич І.М.

суддів - Болотова Є.В., Іванченка М.М.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Карачія Павла Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2019 року, постановлену під головуванням судді Шевченківського районного суду м. Києва Юзькової О.Л.,

у цивільній справі №761/37428/19 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту здобуття вищої освіти.

в с т а н о в и л а:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити факт здобуття нею у 1997 році вищої освіти та присвоєння їй кваліфікації спеціаліста «Лікар» на базі Кримського медичного інституту ім. С.І. Георгіївського за спеціальністю 7.110101 «Лікувальна справа», що підтверджується дипломом державного зразка ЛВ ВС №010106, реєстраційний №081-л, виданим за рішенням державної екзаменаційної комісії від 27.06.1997 року. Встановлення вказаного юридичного факту необхідно заявникові для підтвердження її освіти за кордоном. Передбачений законом спосіб підтвердження освіти за кордоном через апостилювання документів про освіту на даний час неможливий через анексію Кримського півострову.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2019 року у відкритті провадження за вказаною заявою відмовлено.

Не погодившись з ухвалою, представник заявника подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив її скасувати, направивши справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилаючись на те, що встановлення факту здобуття вищої освіти ОСОБА_1 необхідно заявникові з метою підтвердження її освіти для роботи за кордоном. Зазначаючи також, що заявник вичерпав позасудові можливості підтвердити власне право на роботу за кордоном.

Скаржник про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку ( рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення), у судове засідання не з`явився, поважність причин неявки суду не повідомив.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутність в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження виходив з того, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так, згідно ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України встановлено перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку, серед яких факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 - відсутній.

Разом з тим, відповідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, згідно зі ст. 293, ч. 2 ст. 315 ЦПК України для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема: встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що суд відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, позбавив заявника гарантованого законом права на справедливий судовий розгляд, складовою якого є право доступу до суду, на думку колегії суддів не ґрунтується на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Скаржником не береться до уваги, що за діючи норми процесуального законодавства, законодавчо визначено неможливим розгляд судами ( будь-якої ) юрисдикції заяви про встановлення фактів щодо закінчення учбового навчального закладу і одержання відповідної освіти.

Крім того, ОСОБА_1 має в наявності диплом державного зразка ЛВ ВС № 010106 виданий за рішенням державної екзаменаційної комісії від 27 червня 1997 року про здобуття у 1997 році вищої освіти та присвоєння їй кваліфікації спеціаліста «Лікар» на базі Кримського медичного інституту ім. С.І. Георгіївського за спеціальністю 7.110101»Лікувальна справа».

Доводи апеляційної скарги щодо не взяття судом першої інстанції до уваги, того, що заявник була змушена звернутися до суду з заявою про встановлення факту набуття нею вищої освіти, оскільки захист прав заявника в позасудовому порядку вичерпаний, на думку колегії суддів не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Так, як питання підтвердження освітніх документів за кордоном регламентується Конвенцією1961 року, яка скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, та до якої Україна приєдналася 22.12.2003 року після прийняття Верховною Радою Закону України №2933-III від 10.01.2002 року.

Згідно вимог вказаної Конвенції, документи про освіту з метою визнання їх за кордоном в частині посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, підлягають процедурі проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.

З тексту заяви вбачається, що заявник зверталася з вимогою про проставлення апостилю на дипломі про отримання вищої освіти до ДП «Іфнормаційно-іміджевий центр» Міністерства освіти і науки України, однак у наданні вказаної послуги їй відмовлено з підстав відсутності доступу до архіву навчального закладу, в якому навчалася ОСОБА_1 .

Така відмова є підставою для оскарження дій/бездіяльності відповідних посадових осіб та не може бути підставою для визнання відповідного факту в судовому порядку.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 374,375, 381 -384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу адвоката Карачія Павла Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 березня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: