Справа № 159/1986/17 Головуючий у 1 інстанції: Логвинюк І. М.
Провадження № 22-ц/802/889/20 Категорія: 61 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,

секретар судового засідання Концевич Я.О.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Ковельського міського нотаріального округу Козоріз Наталія Степанівна, про визнання заповіту недійсним за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

30 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 24.03.2009 її тітка ОСОБА_5 , 1932 року народження склала нотаріально посвідчений заповіт, за яким усе належне їй майно, де б воно не знаходилося заповіла позивачу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, а тому 31.03.2017 вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку із чим було заведено спадкову справу № 8/2017.

У подальшому їй стало відомо, що у день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , перебуваючи у терапевтичному відділенні Ковельської ЦРЛ у вкрай важкому стані, склала новий заповіт, що був посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Козоріз Н.С., за яким усе своє майно заповіла відповідачу ОСОБА_3 ..

Вважає зазначений заповіт недійсним, оскільки на час його складання ОСОБА_5 перебувала у вкрай важкому стані на лікуванні у стаціонарному відділенні. Препарати, якими здійснювали лікування, впливали на її фізичний та емоційний стан, вона не могла ні говорити, ні рухатися, перебувала у шоковому стані.

На день посвідчення оспорюваного заповіту ОСОБА_5 перебувала під медикаментозним впливом, що виключав можливість адекватно реагувати та усвідомлювати події, що відбувалися.

Ураховуючи наведене, з підстав, передбачених ч.1 ст.225 та ч.2 ст.1257 ЦК України просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 , посвідчений 20 лютого 2017 року приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Козоріз Н.С. та стягнути із відповідача на її користь судові витрати.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2020 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати це рішення і ухвалити нове про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на її безпідставність та законність і обґрунтованість судового рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа приватний нотаріус відзив на апеляційну скаргу не подавала.

У судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.

Відповідач і його представник апеляційну скаргу заперечили та просять залишити її без задоволення.

Будучи належним чином повідомленою про день та годину розгляду справи, третя особа приватний нотаріус у судове засідання не з`явилася і її неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Крім того, приватний нотаріус у надісланому письмовому клопотанні просить розглядати справу за її відсутності.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтересі порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України.

Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво18).

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Установивши, що висновком судово-психіатричної експертизи не підтверджується категорична нездатність спадкодавця ОСОБА_5 у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними в момент складання заповіту з 9.45 до 10.45 20 лютого 2017 року (т.1 а.с.104-108), суд першої інстанції зробив правильний висновок про недоведеність позовних вимог і відсутність правових підстав для визнання заповіту від 20 лютого 2017 року недійсним на підставі ч.1 ст.225 та ч.2 ст.1257 ЦК України.

Відповідно до статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Сторона позивача, вважаючи висновок експертів обґрунтованим, не заявляла ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді клопотання про призначення додаткової або повторної експертизи.

Із форми та змісту оспорюваного заповіту від 20.02.2017 (т.1 а.с.53) вбачається його відповідність вимогам як Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Наказом МЮУ №296/5 від 22.02.2012, так і ст.ст.207, 1247, 1248, 1253 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_7 являється родичкою ОСОБА_8 , а ОСОБА_9 знайомою матері відповідача відхиляються апеляційним судом, оскільки ОСОБА_7 являється не свідком, а підписантом заповіту, а ОСОБА_9 не входить у вичерпний перелік осіб, які не можуть бути свідками при посвідченні заповіту.

При цьому судом першої інстанції дано вичерпну оцінку усім показам свідків із обґрунтуванням підстав їх прийняття чи відхилення.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог про те, що у момент посвідчення заповіту 20.02.2017 ОСОБА_5 перебувала під медикаментозним впливом, що виключав можливість адекватно реагувати та усвідомлювати події, що відбувалися, що препарати, якими здійснювали лікування впливали на її фізичний та емоційний стан, що вона перебувала у шоковому стані.

Оспорений заповіт по формі, порядку його посвідчення, відображенню дійсного волевиявлення заповідача на розпорядження своїм майном відповідає вимогам закону, а на підтвердження наведених у позовній заяві підстав його недійсності позивач належних, допустимих та достовірних доказів не надала.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді