ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1791/20 Справа № 210/4740/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Чубіна А.В.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Комета Інвест",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Феленка Сергія Олександровича, на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 жовтня 2019 року, ухваленого суддею Поповим В.В., відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Комета Інвест" (ТОВ"Компанія Комета Інвест") про визнання акту прийому-передачі майна та іпотечного договору недійсним. В мотивування заявлених вимог зазначила, що 21.08.2004 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 . За час шлюбу, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , подружжям, для особистого проживання, за спільні кошти було придбано трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Шлюб між сторонами розірвано 26.04.2016 року. Після розірвання шлюбу, відповідач ОСОБА_2 13.05.2016 відповідно до акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «Компанія Комета Інвест» передав спірну квартиру. Між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 08.07.2016 року укладено договір позики, за умовами якої ОСОБА_2 отримав в борг 420000 грн.,які зобов`язався повернути 11 липня 2016 року. В забезпечення виконання грошового зобов`язання 08.07.2016 року укладено іпотечний договір, за умовами якого спірну квартиру АДРЕСА_2 , передано в іпотеку. Посилаючись, що належне їй на праві спільної сумісної власності майно вибуло з її володіння позв волею, просила суд: усунути їй перешкоди у користуванні та розпоряджанні належним їй майном, визнавши недійсними акт приймання-передачі нерухомого майна серія та номер б/н від 13.05.2016 року, укладений між ТОВ «Компанія Комета Інвест» та ОСОБА_4 , та іпотечний договір, реєстраційний номер 856, посвідчений 08.07.2016 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сніжком Д.В., укладені щодо квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 жовтня 2019 року позов задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні та розпорядженні належним ОСОБА_1 майном, визнано акт приймання-передачі нерухомого майна від 13.05.2016 року укладений між ТОВ «Компанія Комета Інвест» та ОСОБА_2 та іпотечний договір, посвідчений 08.07.2016 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сніжком Дмитром Віталійовичем, укладені щодо квартири АДРЕСА_3 недійсним.Стягнуто ОСОБА_2 та ТОВ «Компанія Комета Інвест» на користь ОСОБА_1 по 500 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Феленко С.О., подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зауважує, що суд першої інстанції дійшов на припущеннях помилкового висновку, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності, оскільки набута у шлюбі. Проте судом, в порушення ст..60 СК України не досліджувалось та не було предметом заявлених позовних вимог джерело коштів на її придбання та час придбання квартири. Судом не враховано, що з моменту внесення майна до статутного капіталу господарського товариства, воно є власністю товариства та втрачає ознаки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя. Позивачем не заявлено жодних вимог про розподіл спільного майна подружжя. Оспорюваний акт прийома-передачі майна не є правочином, тому не може бути визнаний недійсним, висновки суду в цій частині є незаконними. Представник відповідача зауважує, що відсутні правові підстави для визнання недійсним договору іпотеки.

У запереченнях на апеляційну скаргу представника позивача адвокат Рогозіна О.В., просить рішення, як законне та обґрунтоване на її думку, залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, представника позивача Рогозіну О.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, представника відповідача Алімова ОСОБА_5 ., яка наполягала на задоволенні апеляційної скарги з мотивів викладених у ній, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що 21.08.2004 року ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_2 (а.с.9 том 1). Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 26.04.2016 року шлюб між ними розірвано. (а.с.10 том 1).

Згідно договору купівлі-продажу від 16.09.2004 року, ОСОБА_2 придбав трикімнатну квартиру, розташовану на п`ятому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 57,9 кв.м, житловою площею 44,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Набувачем у договорі зазначено ОСОБА_2 (а.с.11,12,13).

ОСОБА_2 відповідно до акту приймання-передачі нерухомого майна від 13.05.2016 року передав до статутного капіталу ТОВ «Компанія Комета Інвест» спірну квартиру (а.с.86 том1).

Державним реєстратором Криничанського бюро технічної інвентаризації 20.05.2017 року внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстрація здійснена Криничанським бюро технічної інвентаризації (а.с.14-17 том1).

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 08.07.2016 року укладено договір позики та між ОСОБА_3 та ТОВ «Компанія Комета Інвест» - іпотечний договір, обидва договори були посвідчені приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Сніжком Дмитром Віталійовичем. За умовами укладеного договору, ОСОБА_2 08.07.2016 року взяв у борг у ОСОБА_3 420000 грн. строком до 11.07.2016 року, а ТОВ «Компанія Комета Інвест» виступила майновим поручителем за ОСОБА_2 та надала в іпотеку спірну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.87,88-90 том 1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому укладання акту прийому-передачі, а в подальшому договір іпотеки без згоди другого з подружжя є наслідком їх недійсності.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Спір між сторонами виник з приводу володіння, а саме розпорядження трикімнатною квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та придбана менше ніж через місяць після укладання шлюбу між сторонами.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Виходячи з принципу диспозитивності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому у пунктах 1, 3 статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За положеннями статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом про визнання акту прийому-передачі майна та іпотечного договору недійсним ОСОБА_1 не ставила питання про визнання спірного майна спільним сумісним майном подружжя, набутим у період шлюбу та його поділ.

Оскільки питання про те чи порушені права позивача ОСОБА_1 залежить від встановлення режиму об`єкта нерухомості, а саме дослідження судом обставин набуття нерухомого майна у власність, джерело і час його придбання, що не було предметом дослідження та доведення в даній справі.

Тому, колегія суддів вважає передчасними висновки суду першої інстанції, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя лише за фактом набуття у період шлюбу, , з часу укладання якого до придбання нерухомості пройшло лише 26 днів без дослідження джерела доходу, за який придбано майно.

Крім того, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Феленка С.О., стосовно належності спірного майна до статутного капіталу ТОВ «Компанія Комета Інвест».

Підприємство є юридичною особою, йому належить право власності на майно, у тому числі і яке передане засновником до статутного фонду як внесок (статті 62, 66 ГК України).

Так, з моменту внесення майна до статутного фонду підприємство є єдиним власником майна й це майно не може одночасно перебувати у власності інших осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі № 1-8/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України при вирішенні питання відносно правового режиму майна фізичної особи - підприємця зазначено, що приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності.

Статями 69, 70 СК України закріплено право дружини та чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а також правило про те, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом статті 113 ЦК України товариство з обмеженою відповідальністю належить до господарських товариств. Господарські товариства можуть набувати майнових та особистих немайнових прав.

Згідно зі статтею 115 ЦК України господарське товариство є власником: майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці.

Отже, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього товариства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості частки у майні товариства в разі поділу майна подружжя та право вимоги половини отриманого доходу від діяльності товариства.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України справа № 6-38цс15 від 03 червня 2015 року та у постанові № 6-61цс13 від 03 липня 2013 року).

Колегією суддів досліджено, що у липні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про визнання майна квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя та її розподіл. Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 січня 2017 року за клопотанням представника позивача провадження у справі №210/3289/16-ц зупинено до розгляду цієї справи. Проте, заявлені ОСОБА_1 у справі №210/3289/16-ц позовні вимоги про визначення спірного майна, як належного на праві спільної сумісної власності подружжя та спільно набутого у період шлюбу є первісними, від яких залежить право позивача на оскарження правочинів щодо цього майна, право користування, розпорядження та його розподіл.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Комета Інвест" про визнання акту прийому-передачі майна та іпотечного договору недійсним, як передчасне.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в сумі 1500 грн., сплачені за розгляд апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, п.1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Феленка Сергія Олександровича, задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Комета Інвест" про визнання акту прийому-передачі майна та іпотечного договору недійсним.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 1500 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: