Справа № 954/1366/19
Номер провадження 2/954/36/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 рокусмт Нововоронцовка

Нововоронцовський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Каневського В.О.,

за участю секретаря судового засідання Білоїд Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Нововоронцовка Херсонської області справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач посилався на ту обставину, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 31.10.2011 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 3800,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Умовами договору передбачено обов`язок позичальника погашати боргові зобов`язання за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійсненні трати. Однак, у порушення умов договору відповідач погашення заборгованості не здійснювала, у зв`язку з чим станом на 17.09.2019 року має заборгованість в розмірі 34513,12 грн, з яких: 16831,85 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7697,95 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7118,67 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 32393,45 грн - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1619,67 грн - штраф (процентна складова). Тому, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 34513,12 грн за кредитним договором №б/н від 31.10.2011 року та судові витрати в розмірі 1921,00 грн.

Відповідач ОСОБА_1 надала відзив на позов, за яким позов не визнала, обґрунтовуючи тим, що у 2011 році вона кредиту не брала, а скористалася карткою лише у 2015 році. У зв`язку з відсутністю коштів, починаючи з червня 2016 року заборгованість не погашала, тому з цього періоду ПриватБанк самостійно, без будь-якого рішення та дозволу, почав відраховувати кошти з її заробітної плати. З урахуванням останнього платежу 19.09.2016 року, пункту 2.1.1.12.4 Умов та Правил, непогашення кредиту більше 210 днів, кредит вважається простроченим, тому станом на 01.10.2016 року кредит є простроченим, а строком його повернення є 01.05.2017 року. За розрахунком заборгованості, станом на 10.05.2017 року, заборгованість по відсоткам складає 412,38 грн, тому нарахування іншої заборгованості позивачем є необґрунтованим. Також, станом на 01.05.2017 року сума заборгованості по тілу кредиту становить 6570,68 грн, яку банк у подальшому самостійно стягнув у розмірі 14000,00 грн, отже на час звернення із позовом зобов`язання є виконаним у повному обсязі. Щодо застосування пені та штрафу, відповідач, посилаючись на ст.61 Конституції України, просила застосувати до неї менш обтяжливе стягнення. Також просила застосувати строк позовної давності до позовних вимог в частині основного боргу, відсотків, штрафу та пені.

Доповнивши відзив, відповідач також просила при ухваленні рішення врахувати практику Верховного суду у справі №342/180/17, за якою копія Умов та Правил надання банківських послуг, на яку посилається позивач, не містить її підпису відносно того, що саме з наданими до позову Умовами та Правилами позивач була ознайомлена. Також Анкета-заява не містить домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданими банком. Тому, оскільки сторонами сплата відсотків за користування кредитом не була узгоджена, враховуючи, що позивач з відповідача стягнув більше 14000,00 грн, що значно перевищує суму боргу перед банком, тому відповідач просила у задоволенні позову АТ ПриватБанк відмовити.

Позивач, надаючи відповідь на відзив, зазначив, що відповідач, підписавши Анкету-заяву ознайомилася і погодилася з Умовами та правилами, тому була ознайомлена з усіма умовами договору, який укладено у відповідності до чинного законодавства. Враховуючи приписи ст.204 ЦК України, за яким діє презумпція правомірності правочину та зважаючи надання банком коштів, є підстави вважати, що був укладений договір, а тому є законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Щодо розрахунку заборгованості зазначав, що з наданої виписки про рух коштів, яка є первинним документом та фіксує факт виконання операції і служить підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, чітко вбачається, що позивач частково сплачувала заборгованість за договором, а відтак ОСОБА_1 прийняла правила та умови користування картковим рахунком. Тому, оскільки зобов`язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, позивач просив суд задовольнити вимогу у повному обсязі.

У судове засідання представник позивача не з`явився, матеріали справи містять заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, у задоволені позову просила відмовити.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні в справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємозв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Так, суд встановив, що 31.10.2011 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанк». Відповідач заперечувала щодо отримання кредиту саме у 2011 року, про що суд зазначає, що підписання Анкети-заяви не є тотожним отримання суми кредитних коштів, а лише підтверджує підписання заяви щодо надання банківських послуг. Відтак факт підписання відповідачем Анкети-заяви 31.10.2011 року є доведеним (а.с. 68).

У Анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому виді.

До кредитного договору позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 17.09.2019 року становить 34513,12 грн, з яких:

16831,85 грн - заборгованість за тілом кредиту;

7697,95 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

7118,67 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

32393,45 грн - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн;

500,00 грн - штраф (фіксована частина);

1619,67 грн - штраф (процентна складова).

Вирішуючи питання щодо наявності кредитних правовідносин між сторонами, суд керувався наступним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У справі, що розглядається, застосування конструкції договору приєднання його умови розробив АТ КБ «ПриватБанк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Указана позиція узгоджується з висновком, зробленим Верховним Судом у постанові №342/180/17-ц від 03.07.2019 року.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. У спорі, що розглядається, позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_1 , підписавши заяву-анкету, приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, а відтак між сторонами виникли кредитні правовідносини.

У Анкеті-заяві позичальника від 31.10.2011 року, яку надав позивач, відсутні умови про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. За відсутності в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту надані банком витяги з тарифів і умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки, достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Разом з тим, указана заява не містить й строку повернення кредитних коштів, а відтак відсутня дата, з якої у позивача виникає право на отримання неустоїки.

За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 31.10.2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Однак, матеріали справи не містять підтвердження, що саме умови цього Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг розуміла ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що зазначалося у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростоване позивачем при розгляді вказаної справи.

У даному випадку, також, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки, Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (31.10.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (16.12.2019 року), тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 31.10.2011 року шляхом підписання Анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тому, позовні вимоги щодо стягнення 7118,67 грн нарахованої пені за прострочене зобов`язання, 32393,45 грн заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500,00 грн штрафу (фіксована частина), 1619,67 грн штрафу (процентна складова) не підлягають задоволенню.

Щодо суми тіла кредиту, отриманих відповідачем, вбачається зняття з карткового рахунку:

-26.05.2016 року 500,00 грн;

-28.05.2016 року 100,00 грн;

-29.05.2016 року 50,00 грн;

-10.06.2016 року 100,00 грн;

-24.06.2016 року 1700,00 грн;

-01.07.2016 року 300,00 грн;

-03.07.2016 року 250,00 грн;

-08.07.2016 року 220,00 грн;

-16.07.2016 року 200,00 грн;

-17.07.2016 року 36,50 грн;

-28.07.2016 року 20,00 грн;

-02.08.2016 року 130,00 грн;

-28.08.2016 року 200,00 грн;

-22.09.2016 року 200,00 грн;

-23.09.2016 року 270,00 грн.

Тобто, з наданого позивачем розрахунку та виписки щодо руху коштів вбачається, що відповідач отримала з карткового рахунку 4276,50 грн. Також, з наданих доказів вбачається, що за вказаним рахунком відбувався перерахунок у свою «Копілку» 26 НОМЕР_1 * НОМЕР_2 заокруглення залишку по карті до 10 UAN на загальну суму 101,31 грн.

Також за вказаними документами вбачається наступне погашення заборгованості:

-09.06.2016 року 120,00 грн;

-29.06.2016 року 610,00 грн;

-06.07.2016 року 245,00 грн;

-16.07.2016 року 298,00 грн;

-30.07.2016 року 220,00 грн;

-17.08.2016 року 100,00 грн;

-27.08.2016 року 220,00 грн;

-19.09.2016 року 650,00 грн;

-23.11.2016 року 300,00 грн;

-03.01.2017 року 1400,00 грн;

-29.11.2018 року 860,00 грн;

-26.11.2018 року 20,39 грн.

Тобто, відповідач самостійно здійснила погашення заборгованості у розмірі 5043,39 грн. Також з наданих позивачем доказів вбачається автоматичне погашення заборгованості з картки 51**04, а саме:

-20.08.2017 року 30,00 грн;

-29.08.2017 року 337,49 грн;

-27.10.2017 року 453,49 грн;

-29.11.2017 року 499,23 грн;

-22.12.2017 року 518,02 грн;

-30.01.2018 року 536,55 грн;

-27.02.2018 року 556,45 грн;

-28.03.2018 року 572,64 грн;

-26.04.2018 року 594,97 грн;

-29.05.2018 року 613,91 грн;

-26.06.2018 року 636,13 грн;

-27.07.2018 року 656,80 грн;

-29.08.2018 року 681,29 грн;

-01.10.2018 року 30,00 грн;

-28.11.2018 року 2190,01 грн;

-06.01.2019 року 20,00 грн;

-31.01.2019 року 728,50 грн;

-09.02.2019 року 0,04 грн;

-21.02.2019 року 4,98 грн.

Отже, загальна сума автоматичного погашення заборгованості становить 9660,50 грн.

Таким чином, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 повертала кошти позивачу у розмірі, який виключає наявну заборгованість відповідача за фактично отримані у користування кошти від позивача.

Тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку повернуті АТ КБ «ПриватБанк», підстав стягувати заборгованість з відповідача немає. Указаний висновок суду узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року справа №342/180/17.

Разом з тим,відповідач ОСОБА_1 просила застосувати позовну давність до позовних вимог банку, тому при вирішенні вказаного питання суд керувався приписами ст.257 ЦПК України, за якою загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З графіку заборгованості, наданим позивачем, вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитом здійснений 29.11.2018 року 860,00 грн особисто відповідачем та 21.02.2019 року 4,98 грн шляхом автоматичного погашення заборгованості. Позовна заява подана до Нововоронцовського районного суду Херсонської області 16.12.2019 року.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З огляду на викладене, строк позовної давності до заявлених вимог не може бути застосованим.

Суд, при винесенні рішення також керувався практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Тому, з урахуванням наданих суду аргументів позивача у позовній заяві та відповіді на відзив, аргументів відповідача, наданих у відзиві та додаткових поясненнях до відзиву, суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши всі матеріали справи, при винесенні рішення надав детальне вмотивування тих, які є ключовими для сторін при обґрунтуванні вимог та заперечень.

Щодо позовної вимоги про стягнення суми судових витрат, суд керувався вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, за якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позов не підлягає задоволенню, суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 судового збору.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.526, 527, 610-612, 627- 629,638 ЦК України, керуючись ст.ст.2, 10, 12, 76, 81, 89, 133, 141, 263-265, 273 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволені позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ - 14360570) до ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості та судового збору - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду через Нововоронцовський районний суд Херсонської області.

СуддяВ.О. Каневський