Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3822/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27.02.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючий-суддя Рішко Г.І., серетар судового засідання Стрижак О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 02.02.2018 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Мерседес», польської реєстрації, на перехресті вулиць Миру-Копанська в м.Виноградів не впорався з керуванням та спричинив ДТП. Внаслідок ДТП автомобіль позивача було фактично знищено. Громадянин ОСОБА_2 втік з місця події, через деякий час на місце ДТП прибув його батько та невідомий чоловік, котрий зазначив, що за кермом «Мерседеса» був він. Зазначає, що після великої кількості скарг по даному факту була проведена перевірка, службове розслідування, за результатами якого ОСОБА_2 було звільнено з лав Нацполіції. 02.04.2018 року начальником Виноградівського ВП затверджено висновок за результатами розгляду матеріалів, де вказано про скерування матеріалів начальнику Берегівського ВП для складання відносно ОСОБА_2 адміністративних протоколів за ст.124 та ст.122-4 ч.1 КУпАП. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду задоволено вимоги позивача та визнано бездіяльність начальника Берегівського ВП, що полягає в нездійсненні дій щодо притягнення ОСОБА_2 за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.02.2018 року за участі позивача та ОСОБА_3 - протиправною та зобов`язано начальника Берегівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області вчинити дії спрямовані на притягнення ОСОБА_2 до відповідальності. Вказує, що незаконними діями відповідача йому завдано матеріальну шкоду в розмірі 27703 гривні, що підтверджується звітом про вартість матеріального збитку та моральну шкоду в розмірі 75000 гривень. Зазначає, що відповідач переховується і намагається уникнути відповідальність, що призводить до постійних переживань та тривог. З часу ДТП, що призвела до переживань та тривог, позивач не може спокійно керувати автомобілем, змушений постійно відстоювати своє право, писати скарги, однак через дії відповідача не може відновити свої порушені права. Позивач як потерпілий, через відсутність судового рішення по факту ДТП не має можливості отримати страховий платіж, а особа винна у порушені його прав залишається не притягнутою до встановленої законом відповідальності, що порушує права позивача. Просить суд стягнути із відповідача матеріальну шкоду в розмірі 27703,00 грн., моральну шкоду в розмірі 75000,00 грн. та судові витрати.

Ухвалою суду від 13.02.2020 року підготовче провадження у даній справі закрито, а цивільну справу призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про місце, день та годину слухання справи. Подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує, просить такі повністю задовольнити. В разі неявки відповідача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходив.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

На підставі наведеного суд, керуючись ч.4 ст.223, 280-281 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що 02.02.2018 року біля 18.20 години, в м.Виноградів, мала місце дорожньо-транспортна пригода, за участю водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Протокол про порушення водієм ОСОБА_2 . Правил дорожнього руху в момент ДТП не складався, постанов про його притягнення до адміністративної відповідальності або про відсутність складу адміністративного правопорушення не виносилось.

Згідно висновку інспектора СРПП Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП України ст.лейтенанта поліції Товт М.М. від 02.04.2018 року копії матеріалів ЄО №1897 від 22.03.2018 року направлено начальникові Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області для складання відносно ОСОБА_2 адміністративних протоколів за ст.124 та 122-4 ч.1 КУпАП.

06.03.2019 року Закарпатським окружним адміністративним судом винесено рішення у справі №299/2472/18, яким, зокрема, визнано протиправною бездіяльність начальника Берегівського відділу поліції ГУ Нацполіції в Закарпатській області щодо нездійснення дій для притягнення ОСОБА_2 , 1991 р.н. до відповідальності за фактом вчинення дорожньо-транспортої пригоди, яка сталася 02.02.2018 року у м. Виноградів. Зобов`язано начальника Берегівського відділу поліції ГУ Нацполіції в Закарпатській області вчинити дії та поліцейські заходи для притягнення ОСОБА_2 , 1991 р.н. до відповідальності за фактом вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 02.02.2018 року у м. Виноградів у відповідності до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 p.).

За нормою частини третьої ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається із звіту №3134 від 08.04.2018 року про вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на замовлення ОСОБА_1 , вартість автомобіля на момент пошкодження в ДТП 02.02.2018 року складала 27703,00 грн., а вартість відновлювального ремонту без ПДВ на дату оцінки складає 253848,00 грн.

На сьогоднішній день ОСОБА_2 так і не притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 та 122-4 ч.1 КУпАП.

За таких обставин, між сторонами вбачається спір щодо виплати вартості матеріального збитку, спричиненого дорожньо-транспортною пригодою за участю позивача та відповідача.

До спірних правовідносин, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми матеріального та процесуального закону.

Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування.

Згідно вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник, особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Вимогами ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (правова позиція, викладена у постанові Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі №234/16272/15-ц).

Відповідач не вжив жодних заходів для добровільного відшкодування завданих з його вини збитків, ним не доведено суду, що пошкодження транспортного засобу позивача сталося внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана пошкодженням належного йому автомобіля, яка, згідно звіту оцінювача становить 27703,00 грн.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 75000,00 грн., то згідно до ч.1, 2 п.3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Позивач зазначив, що йому завдано моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, які позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_2 , пошкодженням його майна. З 02.02.2018 року він постійно змушений відстоювати свої права, написав значну кількість скарг та повідомлень, однак через дії відповідача не може відновити свої порушені права. Відповідач переховується та намагається уникнути відповідальності, що характеризує його ставлення до вчиненого. Він, як потерпілий, через відсутність судового рішення по факту ДТП не має можливості отримати страховий платіж.

Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 75000,00 гривень.

Згідно із п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд враховує, що позивачу, як власнику транспортного засобу, та безпосередньо як водію, який потрапив з вини відповідача ОСОБА_2 у дорожньо-транспортну пригоду, завдано моральної шкоди, пов`язаної з перенесенням стресової ситуації під час ДТП, з душевними стражданнями з приводу пошкодження автомобіля, з необхідністю звертатися до суду, що спричинило незручності у його житті та порушило нормальні життєві стосунки.

Разом з тим, з урахуванням викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 75000,00 гривень є завищеним. Суд враховує, що тяжких наслідків для позивача не настало, не відбулося значно суттєвих вимушених змін у його життєвих стосунках, а тому, суд приходить до висновку, що за вказаних обставин відшкодування моральної шкоди в сумі 10000,00 гривень є достатнім, обґрунтованим та справедливим, і стягує зазначену суму на користь позивача з відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних правта обов`язків, передбачених законом.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки слід задовольнити частково.

Крім цього, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, виходячи з наступного розрахунку: 37703х1027/102703=377,01 гривень.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 274-279, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОК НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОК НОМЕР_3 , уродженця АДРЕСА_2 , матеріальну шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, розмірі 27703,00 (двадцять сім тисяч сімсот три грн. 00 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОК НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОК НОМЕР_3 , уродженця АДРЕСА_2 , моральну шкоду в розмірі 10000,00 (десять тисяч грн. 00 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОК НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОК НОМЕР_3 , суму судового збору у розмірі 377,01 (триста сімдесят сім грн. 01 коп.) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5) п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Повний текст судового рішення виготовлено 04.03.2020 року.

ГоловуючийГ. І. Рішко