ПОСТАНОВА

Іменем України

07 травня 2020 року м. Кропивницький

справа № 398/3433/19

провадження № 22-ц/4809/843/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 ,

розглянув впорядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ковальова Андрія Ігоровича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 лютого 2020 року у складі судді Авраменка О.В. і

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів його доходів, починаючи з дня подання заяви до суду і до закінчення навчання в учбовому закладі, тобто до 30.06.2021 року, але не менше 50 % прожиткового мінімуму відповідного віку дитини.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 є батьком дитини позивача ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 син досяг повноліття, але навчається в Кременчуцькому льотному коледжі Національного авіаційного університету на денній формі навчання, на місцях державного замовлення, термін навчання - до 30 червня 2021 року, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання, в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_2 і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2021 року, але не більш ніж до досягнення ОСОБА_3 23 (двадцяти трьох) років.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, та, визначаючи аліменти в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, такий розмір аліментів буде справедливим, співмірним, реальним, відповідатиме платоспроможності самого відповідача та задоволення позовних вимог в такій частині не ставить відповідача та його сім`ю в скрутне матеріальне становище.

Не підлягає задоволенню позов в частині стягнення аліментів в розмірі не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки ОСОБА_3 є повнолітнім та відповідно до ст. 6 СК України не є дитиною.

В апеляційній скарзі адвокат Ковальов Андрій Ігорович, який представляє інтереси ОСОБА_1 , просить змінити рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов вірного висновку, що відповідач, посилаючись на відсутність постійного заробітку (доходів), має регулярний дохід у вигляді орендної плати за здавання в оренду належної йому земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків.

Незважаючи на відсутність офіційної роботи з 2013 року, у період з 2006 по 2019 рік ОСОБА_2 регулярно сплачував аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття, що також вказує на наявність у нього регулярного доходу.

Незважаючи на періодичні звернення до лікарні, ОСОБА_2 не страждає на тяжкі та хронічні захворювання, протипоказань до праці не має, працює неофіційно та має дохід, достатній для власного утримання та допомоги колишній дружині в утриманні спільного повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Як встановлено судом першої інстанції, інших осіб на утриманні відповідач не має.

На праві особистої приватної власності ОСОБА_2 належить частка житлового будинку АДРЕСА_1 , та житловий будинок АДРЕСА_2

02.12.2019 відповідач уклав договір про надання правової допомоги та того ж дня звернувся до лікарні з діагнозом «Остеохондроз поперекового відділу хребта, больовий синдром».

Даний діагноз не є смертельним, а подібне захворювання спостерігається у більшості осіб його віку, які ведуть сидячий спосіб життя, та не є тяжким або таким, що обмежує відповідача працювати.

Решта захворювань ОСОБА_2 , з яким він звертався до лікарні у період з липня 2018 року по червень 2019 року такі, як проста кіста правої нирки, гостре респіраторне захворювання, пошкодження обертальної манжети плеча, тяжкими також не є та жодним чином не знижують загальної працездатності людського організму протягом тривалого часу.

Від адвоката Тимченка Б.О., який представляє інтереси ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України, у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який змінив прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтва про зміну прізвища, свідоцтва про його народження та свідоцтва про шлюб, відповідно до якого позивач ОСОБА_1 змінила прізвище (а. с. 11, 12, 13).

Відповідно до довідок № 02-41/960 від 05 квітня 2019 року та № 02-41/1611 від 17 грудня 2019 року ОСОБА_3 є курсантом Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету денної форми навчання, на місцях державного замовлення. Передбачуваний термін закінчення навчання - 30 червня 2021 року (а. с. 14, 67).

ОСОБА_3 є повнолітнім, продовжує навчатися на денній формі навчання.

У зв`язку із навчанням, ОСОБА_3 проживає у курсантському гуртожитку та здійснює оплату за комунальні послуги в сумі 196,00 грн щомісяця (а. с. 68).

Позивач несе витрати, пов`язанні з навчанням сина (придбання канцелярського приладдя та навчальної літератури), його харчуванням, проживанням у гуртожитку, витрати на проїзд сина додому до м. Олександрії з м. Кременчук.

Отже, ОСОБА_3 у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги батьків.

В той же час, відповідач матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина в добровільному порядку не надає.

При цьому, відповідач є працездатного віку, щомісяця отримує дохід від надання земельної ділянки в оренду в середньому розмірі 912,00 грн (а. с. 41), також має нерегулярні заробітки від надання послуг з перевезення.

Зазначене спростовує позицію представника відповідача щодо відсутності матеріальної можливості відповідача надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання.

Крім земельної ділянки, відповідач має у власності ще два об`єкти нерухомого майна - частку в будинку в м. Олександрія та будинок у с. Головківка Олександрійського району (а. с. 80, 81).

При цьому, інших утриманців не має.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Згідно зі статтею 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

В силу положень частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Скориставшись своїм правом, передбаченим вищезазначеною нормою закону, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Стаття 201 СК України передбачає, що до правовідносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статті 191 цього Кодексу, в якій зазначено, що аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина, в тому числі яка продовжує навчання.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який змінив прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтва про зміну прізвища, свідоцтва про його народження та свідоцтва про шлюб, відповідно до якого позивач ОСОБА_1 змінила прізвище (а. с. 11, 12, 13).

ОСОБА_3 навчається в Кременчуцькому льотному коледжі Національного авіаційного університету на денній формі навчання, на місцях державного замовлення, термін навчання - до 30 червня 2021 року є повнолітнім, продовжує навчатися на денній формі навчання.

У зв`язку із навчанням, ОСОБА_3 проживає у курсантському гуртожитку та здійснює оплату за комунальні послуги в сумі 196,00 грн щомісяця.

ОСОБА_2 є працездатного віку, щомісяця отримує дохід від надання земельної ділянки в оренду в середньому розмірі 912,00 грн, також має нерегулярні заробітки від надання послуг з перевезення.

Відповідач має у власності ще два об`єкти нерухомого майна - частку в будинку в м. Олександрія та будинок у с. Головківка Олександрійського району (а. с. 80, 81).

На підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 січня 2016 року відповідач на утримання сина сплачував аліменти до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно (а. с. 15).

Аналізуючи наявні у справі докази суд вважає, що суд першої інстанції у повній мірі врахував вимоги ст.182 СК України, взяв до уваги матеріальне становище повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та матеріальне становище відповідача.

Висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання повнолітньої дитини у розімірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), відповідає вимогам закону та грунтується на фактичних обставинах справи.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач раніше регулярно сплачував на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини аліменти, що піцдтвреджує його стабільний заробіток, є припущенням, належних та допустимимх доказів, що відповідач може сплачувати аліменти у більшому розмірі судуд не надано.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Ковальова Андрія Ігоровича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 лютого 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко