ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/5637/15-ц Головуючий суддя І інстанції Шарко О. П.
Провадження № 22-ц/818/4548/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші скарги та заяви в процесі виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 11 квітня 2019 року, постановлену суддею Шарком О.П., за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Антосіка Олега Андрійовича у виконавчому провадженні № 56545292,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Антосіка О.А. (далі державний виконавець МВДВС) під час здійснення ним виконавчого провадження від 07 червня 2018 року № 56545292 у частині ненадання відповіді на заяву про здійснення перерахунку розміру заборгованості за аліментами; визнати розрахунок заборгованості за аліментами за період з червня 2015 року до червня 2018 року державного виконавця МВДВС під час здійснення ним виконавчого провадження від 07 червня 2018 року № 56545292 таким, що складений без дотримання вимог Сімейного кодексу України (далі СК України) та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі Інструкція № 512/5). Зобов`язати державного виконавця МВДВС під час здійснення ним виконавчого провадження від 07 червня 2018 року № 56545292 перевірити правильність обчислення заборгованості за аліментами у вказаному виконавчому провадженні із дотриманням вимог СК України та Інструкції № 512/5.

На обґрунтування скарги зазначав, що на виконанні у МВДВС перебуває виконавче провадження від 07 червня 2018 року № 56545292 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів щомісячно у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу за виконавчим листом № 545/5637/15, виданим 13 березня 2018 року Фрунзенським районним судом м. Харкова. Розрахунок заборгованості за аліментами від 17 липня 2018 року № 45345, на його думку, має ряд похибок, які вплинули на загальну суму заборгованості. Оспорюваний розрахунок здійснений без врахування того, що він з 01 січня 2015 року до 06 січня 2017 року був суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем на загальній системі оподаткування, а з січня 2017 року є непрацюючою особою. Зазначене істотно впливає на порядок нарахування зобов`язань зі сплати аліментів. Зокрема, у період з червня 2015 року до грудня 2016 року включно розмір аліментів необхідно розраховувати як 1/4 частини від його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто у період з червня 2015 року до грудня 2016 року включно для розрахунку необхідно брати дохід від підприємницької діяльності, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України» відповідного року. Згідно з довідкою Східної об`єднаної Державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 07 серпня 2018 року № 1298/ФОП20-38-12-11 у період з червня 2015 року до грудня 2016 року його дохід склав 0,00 грн, що менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим для розрахунку заборгованості за аліментами необхідно брати 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Починаючи з січня 2017 року до червня 2018 року він є особою, яка не отримувала заробітку, тому у цьому випадку для розрахунку необхідно брати інформацію про середню заробітну плату працівника по Харківській області. Після неодноразових звернень з проханням провести розрахунок належним чином, він отримав лист державного виконавця, який містив роз`яснення щодо нарахування заборгованості за аліментами з посиланням на норми права. Через те, що державний виконавець так і не склав новий розрахунок заборгованості за аліментами він 18 грудня 2018 року, він повторно звернувся із заявою про здійснення перерахунку заборгованості за період з червня 2015 року до червня 2018 року. Проте державний виконавець продовжував рахувати заборгованість зі сплати аліментів у неправильному розмірі.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2019 року скаргу задоволено.

Визнано неправомірними дії державного виконавця МВДВС Антосіка О. А. під час здійснення ним виконавчого провадження від 07 червня 2018 року № 56545292 у частині ненадання відповіді на заяву про здійснення перерахунку розміру заборгованості за аліментами. Визнано неправомірним розрахунок заборгованості за аліментами за період з червня 2015 року до червня 2018 року державного виконавця МВДВС Антосіка О. А. під час здійснення ним виконавчого провадження від 07 червня 2018 року № 56545292 таким, що складений без дотримання вимог СК України та Інструкції № 512/5. Зобов`язано державного виконавця МВДВС Антосіка О.А. під час здійснення ним виконавчого провадження від 07 червня 2018 року № 56545292 перевірити правильність обчислення заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні від 07 червня 2018 року № 56545292 із дотриманням вимог СК України та Інструкції № 512/5.

Постановою Харківського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2019 року скасовано. У задоволенні скарги відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 15 липня 2020 року зазначену постанову апеляційного суду скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову від 21.11.2019, Верховний Суд вказав, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що спір у цій справі підлягає вирішенню судом лише у порядку позовного провадження і що саме це є підставою для відмови у задоволенні скарги на дії державного виконавця.

Водночас апеляційний суд у порушення вимог статті 367 ЦПК України не переглянув справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та не перевірив законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За таких обставин при новому розгляді апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги, оскільки вона не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

В обґрунтування скарги зазначила, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд скарги.

Вважає, що спір щодо визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів підлягає розгляду за правилами позовного провадження.

Послалась на те, що суд при розгляді скарги не врахував, що іншим судом у позовному провадженні у справі № 645/1219/19 вже розглядається спір про визначення розміру заборгованості за аліментами за той же самий період, що був вказаний у скарзі.

Вказала, що в тексті оскаржуваної ухвали визнається, що державний виконавець Антосік О.А. 26.02.2019 надав боржнику відповідь на звернення ОСОБА_2 від 18.12.2018 про здійснення перерахунку заборгованості за аліментами. Фактично державний виконавець відмовив боржнику у перерахуванні заборгованості. За таких обставин оскарженню підлягала відмова державного виконавця зробити перерахунок.

Зазначила, що суд в ухвалі не навів обґрунтування і залишилося невизначеним, у чому саме полягає неправомірність розрахунку за період січень 2017 року червень 2018 року, оскільки розрахунок за цей період оскаржений не був.

На підставі викладеного вважає, що його дії у рамках виконавчого провадження були вчинені із дотриманням вимог законодавства.

Зауважила, що суд постановив ухвалу без дослідження матеріалів виконавчого провадження.

ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить останню залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Послався на те, що його право звернутись зі скаргою на дії державного виконавця передбачене ст. 447 ЦПК України.

Вказав, що звертаючись до суду зі скаргою, йому не було відомо про звернення ОСОБА_1 з позовом. Розгляд скарги не перешкоджав розгляду позовної заяви ОСОБА_1 , оскільки предмет скарги та позову різні.

Зауважив, що суд не втручався в арифметичні підрахунки, а лише перевірив принцип їх здійснення та дотримання вимог чинного законодавства.

Звернув увагу на те, що під час здійснення розрахунку заборгованості по аліментам слід враховувати період його знаходження у статусі ФОП на загальній системі оподаткування.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України розглянула справу за участі представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 та за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, відповідно до ст. 372 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні в Міжрайонному відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області перебуває виконавче провадження №56545292 від 07.06.2018 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 ( ОСОБА_1 ) аліментів у розмірі 1/4 частини щомісячно від всіх видів доходу за виконавчим листом 545/5637/15, виданого 13.03.2018 Фрунзенським районним судом м. Харкова.

Державним виконавцем Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Антосіком О.А. виконано розрахунок заборгованості по аліментах №45345 за період з червень 2015 року по червень 2018 року, без врахування вимоги ч. 2 ст. 195 СК України та розділу ХVI Інструкції організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5.

Як вбачається з Довідки Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області Фізична особа підприємець ОСОБА_2 за період з 1 січня 2015 року по 6 січня 2017 року перебував на загальній системі оподаткування, загальна сума оподаткованого доходу за період 2015 2017 рік склала 0,0 грн. Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП за її рішенням 06.01.2017, але з обліку в ОДПІ не знято.

Заявник 18 грудня 2018 року повторно звернувся до державного виконавця з заявою про здійснення перерахунку заборгованості за аліментів за період червень 2015 року червень 2018 року з урахуванням періодів, коли він був суб`єктом підприємницької діяльності ФОП на загальній системі оподаткування, та період, коли він став особо, яка не працює.

Державним виконавцем Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Антосік О.А. надана відповідь на зазначене звернення, в якому лише зазначив, що Державний виконавець здійснює розрахунок заборгованості відповідно до статті 195 Сімейного кодексу України та зазначає, що регламентую ця норма закону.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції вказав, що державний виконавець виконав розрахунок заборгованості за аліментами без врахування вимоги частини другої статті 195 СК України та розділу ХVI Інструкції № 512/5.

Суд погодився з доводами заявника про те, за період звернення стягувача до суду і по момент припинення здійснення ОСОБА_2 здійснення підприємницької діяльності розмір аліментів слід розраховувати як 1/4 від його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто, в період з червня 2015 року по грудень 2016 року, включно, для розрахунку слід брати дохід від підприємницької діяльності, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про Державний бюджет» відповідного року.

Починаючи з січня 2017 року по червень 2018 року, позивач є особою, що не отримував заробіток, тому в даному випадку для розрахунку брати інформації про середню заробітну плату працівника для Харківської області.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Доводи скарги про те, що вказаний спір підлягає вирішенню за правилами позовного провадження відхиляються колегіє суддів, оскільки вказане питання вже було предметом розгляду касаційного суду.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною восьмою статті 71 Закону № 1404-VIII спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 448 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц (провадження № 14-496цс19) викладений правовий висновок, згідно з яким, оскільки скаржник звернувся до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, така скарга має розглядатися за правилами цивільного судочинства. У цій справі спір вирішувався саме шляхом подачі скарги на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів, з чим погодилася Велика Палата Верховного Суду.

Верховний Суд у постановах від 01 квітня 2020 року у справі № 401/3734/16-ц та від 22 квітня 2020 року у справі № 523/7815/18 дійшов висновку, що спір про визнання незаконними розрахунків державного виконавця щодо заборгованості зі сплати аліментів може розглядатись у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 3 ч.1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі за текстом Закон) однією із засад здійснення виконавчого провадження є законність.

Одним із заходів примусового виконання рішень згідно з статтею 10 Закону є звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Згідно з статтею 11 Закону строками у виконавчому провадженні є періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем.

Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Згідно зі статтею 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Згідно з статтею 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець, зокрема, зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

Водночас, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення.

Згідно з статтею 71 Закону порядок стягнення аліментів визначається законом.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику, зокрема, у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача та подання заяви стягувачем або боржником.

Згідно з пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Доводами скарги не було спростовано висновок районного суду про те, що державний виконавець при обчисленні розміру заборгованості зі сплати аліментів не врахував, що за період звернення стягувача до суду і по момент припинення здійснення ОСОБА_2 здійснення підприємницької діяльності розмір аліментів слід розраховувати як 1/4 від його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто, в період з червня 2015 року по грудень 2016 року, включно, для розрахунку слід брати дохід від підприємницької діяльності, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про Державний бюджет» відповідного року.

З огляду на те, що розрахунок заборгованості є єдиним документом суд обґрунтовано дійшов висновку щодо визнання його неправомірним у повному обсязі.

Щодо посилань ОСОБА_1 на те, що державним виконавцем на заяву ОСОБА_2 була надана відповідь суд зазначає наступне.

Надаючи відповідь на звернення від 18 грудня 2018 року, державний виконавець обмежився цитуванням норми матеріального права, що не є мотивованою відповіддю на звернення громадянина з заявою про проведення перерахунку заборгованості.

ОСОБА_1 посилаючись на необхідність дослідження матеріалів виконавчого провадження не зазначає, які саме відомості, що спростовують позицію скаржника, містяться у них.

Наявність на розгляді іншої цивільної справи № 645/1219/19 жодним чином не впливає на право учасника виконавчого провадження оскаржити дії державного виконавця в порядку ст. 477 ЦПК України.

Щодо твердження ОСОБА_1 про те, що районним судом не направлялись їй судові повідомлення та повістки, то вказане спростовується матеріалами справи.

На аркуші справи 193 тому 1 міститься супровідний лист суду, яким ухвала про прийняття до розгляду скарги ОСОБА_2 була направлена ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

На вказану адресу ОСОБА_1 направлялась і судова повістка про виклик у судове засідання, призначене на 11.04.2019 (т. 1 а. с. 198).

Згадану адресу апелянт самостійно зазначила як адресу для листування у своїй апеляційній скарзі (т. 1 а. с. 211).

Таким чином слід констатувати, що суд першої інстанції постановив ухвалу із додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростували.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції на підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 11 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 вересня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії А.В. Котелевець.

О.М. Хорошевський.