справа № 208/4127/16-ц
№ провадження 2/208/36/20
РІШЕННЯ

Іменем України

17 лютого 2020 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

головуючого, судді: Івченко Т.П.,

за участі:

секретаря судового засідання - Корнієнко К.Є.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Горкуна Д.О.,

відповідача № 1 - ОСОБА_2 ,

представника відповідача № 1 - адвоката Бразалука О.О.,

відповідача № 2 - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 3-ої особи: державного нотаріуса Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Новікової Лариси Володимирівни, Приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ялової Ольги Михайлівни «про визнання недійсним договору», суд -

встановив:

1. Позиція позивача.

30.06.2016 року ОСОБА_4 подано до суду позов, який заявлено до ОСОБА_2 , 3-ої особи Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Новікової Лариси Володимирівни, згідно до якого просила:

- визнати недійсним договір дарування квартири, серія та номер 3-166 в будинку АДРЕСА_1 , укладений 17.02.2016 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 та посвідчений державним нотаріусом Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Новікової Лариси Володимирівни;

- застосувати наслідки недійсності правочину, та визнати за нею ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка має загальну площею 40,7 кв., та складається з 1 кімнати, житловою площею 21,0 кв.м., кухні, площею 9,9 кв.м, вбиральні 1,1 кв.м; ванної, площею 2,4 кв.м; коридору 4,8 кв.м, комори площею 0,7 кв.м, балкону 0,8 кв.м.

31.01.2017 р. ОСОБА_4 подано уточнену позовну заяву (т. 1 а.с. 64-67), згідно до якої заявлено позовні вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 3-ої Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори державного нотаріуса Новікової Лариси Володимирівни «про визнання недійсним договору», згідно до якої:

- визнати недійсним договір дарування квартири, серія та номер 3-166 в будинку АДРЕСА_1 , укладений 17.02.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Новіковою Л.В.;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири в будинку АДРЕСА_1 , серія та номер 1996, виданий 02.08.2016 року приватним нотаріусом Ялова О.М., укладений між відповідачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 ;

- застосувати наслідки недійсності правочинів, та визнати за мною ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 ), яка має загальну площу 40,7 кв.м, та складається з 1 кімнати житловою площею 21,0 кв.м, кухні площею 9,9 кв.м, вбиральні 1,1 кв.м, ванної площею 2,4 кв.м, коридору 4,8 кв.м, комори площею 0,7 кв.м, балкону 0,8 кв.м.

28.03.2017 року позивачем ОСОБА_4 , в особі представника Горкун Д.О. подано уточнення позовної заяви (т. 1 а.с. 98-103), згідно до якої заявлено вимоги:

1. Визнати недійсним договір дарування квартири, серія та номер 3-166 в будинку АДРЕСА_1 , укладений 17.02.2016 року між ОСОБА_4 та відповідачем № 1 ОСОБА_2 , та посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори - Новіковою Л.В.;

2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартир в будинку АДРЕСА_1 серія та номер 1996 виданий 02.08.2016 року приватним нотаріусом Ялова О.М., укладений між відповідачем № 1 ОСОБА_2 та відповідачем № 2 ОСОБА_3 .

3. Застосувати наслідки недійсності правочинів, та визнати за мною ОСОБА_4 право власності на квартира АДРЕСА_1 ) яка має загальну площу 40,7 кв.м, та складається з 1 кімнати житловою площею 21,0 кв.м, кухні площею 9,9 кв.м, вбиральні 1,1 кв.м, ванної площею 2,4 кв.м, коридору 4,8 кв.м, комори площею 0,7 кв.м, балкону 0,8 кв.м.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 зазначала, що вона ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спірній квартирі починаючи з 20.07.1967 року була зареєстрована та постійно проживала, іншого житла не мала. 02.02.2000 року їй була встановлена третя група інвалідності, згідно до акту МСЕК, серії МСЕ-ДНА-01 № 167532.

Станом на 2015 рік маючи вік 88 років, не маючи родичів, крім онука, який постійно проживає за межами України, маючи поважний вік та стан здоров`я, з підстав чого потребувала допомоги від сторонніх, стала шукати людину, яка б стала доглядати за нею.

У жовтні 2015 року у газеті, побачила оголошення жінки, яка пропонувала послуги з догляду, за умови спадкування житла, таким чином вона познайомилася з відповідачкою ОСОБА_2 ..

Між нею та відповідачкою було досягнуто домовленість, що якщо ОСОБА_2 буде її доглядати, та в них складуться довірчі стосунки, то вона оформить заповіт на останню. Такі умови влаштували ОСОБА_2 , після чого вона склала заповіт на останню.

Приблизно у грудні 2015 року ОСОБА_2 почала пропонувати їй приїхати до неї, на що позивачка не погоджувалася, але надала згоду лише приїхати погостювати, не маючи намір постійно проживати у відповідача, розуміючи що вона після цього поверниться до себе у своє житло.

Приїхав до ОСОБА_2 , їй було запропоновано поселитися не в будинку а в літній кухні, де вже проживав чоловік ОСОБА_3 , який був паралізований, який не маг пересуватися, і не розмовляв, і також потребував стороннього догляду. Вона одразу зауважила ОСОБА_2 що не вважає можливим проживати разом із чоловіком відповідача у одній кімнаті, але відповідачка запевнила її в тимчасовості такої незручності і пообіцяла її скоро переселити до неї у будинок в окрему кімнату. Довірившись останній, вона погодилася тимчасово залишитися у останньої.

З того часу, кожного дня, кожної ночі ОСОБА_2 стала її будити не давати спати, її самопочуття стало погіршуватися, вона постійно вмовляла її укласти крім заповіту договір дарування квартири АДРЕСА_1 . Не пускала її до поліклініки за місцем реєстрації, лише дозволяла спілкуватися з дільничим лікарем, який навідував чоловіка ОСОБА_3 та медичною сестрою. На всі ці вмовляння ОСОБА_2 , вона категорично повідомляла що не бажає відчужувати належну їй квартиру, і може лише згодитися на укладання договору довічного утримання, на що ОСОБА_2 напочатку січня 2016 року повідомила її що вона піде до нотаріальної контори та дізнається про всі умови укладання такого договору.

17.02.2016 року ОСОБА_2 повідомила, що їм потрібно поїхати до нотаріуса для укладання договору довічного утримання, про що вона уже домовилася із нотаріусом. Дотримуючись домовленості з останньою, позивачка погодилася, та прибувши до нотаріальної контори їй запропонували підписати підготовлені документи. Прибувши разом із ОСОБА_2 до державного нотаріуса Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Новікової Лариси Володимирівни, вона зауважувала нотаріусу що бажає укласти лише договір довічного утримання, на що нотаріус їй повідомив, що договір довічного утримання хоча і передбачений, як юридичний документ, але на даний час в нотаріальній практиці не використовується, та оформлюється договір дарування, який фактично має ті ж самі юридичні наслідки.

Відповідачка ОСОБА_2 стала вмовляти її, обіцяючи покращити її житлові умови, рівень догляду, запевняючи про порядність та гарантії, впевнила її підписати договір, який як вона розуміла укладала на умовах до ОСОБА_2 буде її доглядати, у разі смерті поховає її, а після її смерті до ОСОБА_2 перейде право на належну їй квартиру № 31 . А тому будучи впевною, що вона підписує саме договір довічного утримання, погодилася на зазначену пропозицію, підписав договір.

Після підписання зазначеного договору, повернувшись до домоволодіння АДРЕСА_4 , де проживала ОСОБА_2 із чоловіком, її житлові умови не поліпшилися, та не змінилися, вона також залишалася проживати у кімнаті разом із чоловіком ОСОБА_3 , в неї зникли ключи від квартири № 31 .

Під час перебування у ОСОБА_2 , остання забирала в неї мобільний телефон, не дозволяла спілкуватися з онуком, який приїхав до неї.

На початок весни, вона розуміючи, що ОСОБА_2 не буде виконувати свої обіцянки, висловила побажання повернутися додому до себе у свою квартиру, на що ОСОБА_2 її стала вмовляти ще трохи почекати. На травень 2016 року, не витримуючи більш утримання її проти її бажання у ОСОБА_3 , вона повторно стала наполягати на тому, що вона повертається до себе у квартиру, на що від ОСОБА_2 почула, що ця квартира їй вже не належить, таким чином дізнавшись про суть договору який вона підписала. 30.05.2016 року, вона маючи намір повернутися проживати в квартиру № 31 , яку вважала своєю, зібрав речі, вийшла на подвір`я, але в цей час відповідачка ОСОБА_2 стала чинити їй перешкоди, хватаючи її за одежу, почала тягнути її у глиб подвір`я, не зважаючи на її похилий вік та стан здоров`я, не маючи змоги самостійно чини опір таким діям ОСОБА_2 , стала кликати сторонніх на допомогу. Завдяки випадковим перехожим, які почули її прохання про допомогу, дії ОСОБА_2 були припинені, було викликано співробітників поліції, після ОСОБА_2 повернула належні їй гроші, ключи від квартири, та зібрав свої речі, вона повернулася до своєї квартири.

Внаслідок дій ОСОБА_2 , їй було завдано тілесні ушкодження, що підтверджено висновком спеціаліста № 659 від 06.06.2016 року, згідно до якого в неї було виявлено легкі тілесні ушкодження, які мають незначні скороминучі наслідки.

Після повернення до квартири, ОСОБА_2 неодноразово телефонувала їй, вмовляла примиритися, та повернутися їй до неї, на що позивачка відхилила такі пропозиції, запропонував мирно вирішити питання щодо квартири, на що ОСОБА_2 не погодилася.

Тому, позивачка звернулася за допомогою до адвоката, який підготував їй позовну заяву, з якою остання звернулася 29.06.2016 року.

Під час життя, позивачка ОСОБА_4 була особисто допитана у судовому засіданні, за участі всіх сторін, та зазначила суду, що вона самостійно зверталася до адвоката, який за її бажанням оформив позов, що поданих на розгляд суду.

Зазначений позов вона підтримує, і просить визнати недійсним договір дарування, укладений від 17.02.2016 року, який було підписано нею, під впливом ОСОБА_2 , внаслідок помилки та юридичної необізнаності, та довіри щодо вчинення саме договору довічного утримання.

Саме з ініціативи ОСОБА_2 , яка вмовила її укласти договір довічного утримання, на що вона погодилася, та яка її привезла 17.02.2016 р. до нотаріуса з підстав наміру укладення договору довічного утримання на ОСОБА_2 , але остання її обманула, та під впливом помилки відносно суті правочину, підписала договір дарування спірної квартири, яку відчужувати будь-якого наміру не мала. Ця квартира є єдиним її житлом, в неї є онук, а тому жодного наміру відчуження квартири не мала. Спілкувалася з ОСОБА_2 лише для моральної підтримки, та допомоги саме ОСОБА_3 і її чоловіку, який був паралізований, бо для себе вирішила, що вона може ще бути корисна і допомагати ОСОБА_3 . Кожну ніч, приблизно о 3.00 годині ОСОБА_2 її будила, не давала їй спати. До чоловіка ОСОБА_2 приходив лікар, якого вона попросила 30 гривень для поїздки до лікарів та додому, а ОСОБА_2 не давала, хоча вся пенсія і всі гроші віддалися нею відповідачці. Про зміст підписаного договору дізналася у травні 2016 року, що її обурило, та вона забажала повернутися до дому. Але ОСОБА_2 стала утримувати її фізично, побила та таскала за хвору ногу, не даючи вийти за двір та покликати сусідів на допомогу, внаслідок чого почувши крики та сварку викликали міліцію. Їй допомогли сусіди ОСОБА_3 , після чого вона повернулася до своєї квартири, звернувшись до адвокатів, було складено позов з яким звернулися до суду, вона з 30.05.2016 року повернувшись до себе у квартиру постійно в ній проживає. ОСОБА_2 жодного дня не проживала у її квартирі, та не користувалася нею, вона самостійно не передавала ключі ОСОБА_2 .. Вона сама сплачувала за всі комунальні послуги за квартиру. Гроші належні їй, як і пенсія, витрачалися ОСОБА_3 . Вона наполягає що не мала наміру укладати саме договір дарування, а погодилася лише на договір довічного утримання, за умови догляду за нею ОСОБА_2 ..

Щодо договору купівлі-продажу квартири, то позивач посилається на те, що сторонами даного договору є родичи, так як ОСОБА_3 є невісткою ОСОБА_2 , яка була обізнана про наявність спору щодо предмету договору - квартири, яка ніколи не була у її володінні, де вона не проживала та якою не користувалася, а також що на зазначену квартиру було накладено арешт за ухвалою суду від 14.07.2016 року, про що відповідачу ОСОБА_2 було достовірно відомо, так як остання особисто отримала цю ухвалу 21.07.2016 року рекомендованим листом з повідомленням, про що особисто ОСОБА_2 розписалася.

В свою чергу відповідач ОСОБА_2 достовірно знаючи про час місце розгляду справи та суті спору 02.08.2016 року уклала договір купівлі - продажу з відповідачем 2 - ОСОБА_3 з якою перебуває в родинних стосунках. За таких обставин у Позивача достатньо підстав стверджувати що Відповідачі були обізнані щодо наявності спору між Позивачем та відповідачем 1 - ОСОБА_2 , та з метою не повернення майна уклали між собою договір купівлі - продажу спірної квартири.

Позивач звертає увагу суду, що з З0 травня 2016 року по час смерті -27.10.2017 року ОСОБА_4 постійно мешкала в спірному житлі, Відповідач 2 огляд спірної квартири перед укладенням договору купівлі - продажу не проводила, фактично ніколи квартирою не користувалася та не користується, із зазначеного випливає, що договір купівлі - продажу мав формальний характер, а також як спосіб ухилення повернення спірної квартири у власність Позивача.

13.03.2019 року під час судового розгляду, за участі сторін, допущено в якості правонаступника ОСОБА_4 , спадкоємицю за заповітом ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 17-18).

26.04.2019 року зі сторони позивача, особі представника позивача Горкун Д .О ., позивача ОСОБА_1 подано уточнену позовну заяву (т. 2 а.с. 33-39), якою підтримано позовні вимоги ОСОБА_4 , її правонаступником ОСОБА_1 у повному обсязі.

Під час судового розгляду, ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, як правонаступник померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , зазначив, що після повернення додому від ОСОБА_2 , ОСОБА_4 не бажала спілкування з останнью, та навіть не думала до неї повертатися, так як дуже тяжко вона переживала ці події. ОСОБА_4 за життя стверджувала, що не мала наміру дарувати квартиру, що її утримували у ОСОБА_2 в умовах які не були прийнятні для неї. Внаслідок подій у травні 2016 року ОСОБА_4 стан здоров`я погіршився, вона перенесла операцію. З того часу, вона - ОСОБА_1 постійно доглядала ОСОБА_4 , у якої була кожного дня, і жодного разу до дня смерті ОСОБА_4 не бачила у неї ні ОСОБА_2 ні ОСОБА_3 .. Зі слів ОСОБА_4 вона знає, що та їздила за проханням ОСОБА_2 до нотаріальної контори, але вважала що підписує договір довічного утримання, так як остання зобов`язалася її доглядати до смерті, але її ввели в оману фактично дали на підпис договір дарування, про що їй стало відомо у травні 2016 року. Після чого повернувшись додому, ОСОБА_4 звернулася до адвокату з метою оспорення договору дарування, так як такого наміру на відчуження квартири за договором дарування остання не мала. Після того, ОСОБА_4 було подано позов до суду.

2. Позиція відповідача № 1 - ОСОБА_2 .

31.01.2017 року ОСОБА_2 подано заперечення на позов (т.1 а.с. 70), згідно до яких не визнала позовних вимог ОСОБА_4 ..

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала заперечення, не визнаючи позовні вимоги вцілому пояснювала, що ОСОБА_4 всі дії здійснювала добровільно, усвідомлюючи їх зміст як при прийнятті рішення при посвідченні заповіту, так і при укладанні договору дарування спірної квартири від 17.02.2016 року на її ім`я. Відповідачка стверджує, що дійсно у 2015 році вона дала об`яву у газеті, про надання послуг з догляду на літньою одинокою людиною, за умови отримання у спадок житла.

За об`явою їй зателефонували, і вона таким чином познайомилася із ОСОБА_4 , з якою вони подружилися, відчули що є рідними одна до одної людиною. Вона погодилася доглядати за ОСОБА_4 , і останній запропонувала переїхати до неї у будинок, бо там природа, всі умови є чудовими, та всім разом буде веселіше. ОСОБА_4 погодилася на її пропозицію, і у 2015 році наприкінці року переїхала до неї у домоволодіння АДРЕСА_4 . Там з нею також проживає її чоловік, який є паралізований, самостійно не пересувається та не розмовляє. Вони почали жити втрьох. Все було гаразд, жодних сварок і непоразумінь не було. Вони співали пісні, шуткували. Посвідчити саме договір дарування квартири, було пропозицією ОСОБА_4 , яка не бажала в майбутньому будь-яких сварок з цього приводу з боку ОСОБА_16 онука ОСОБА_4 , який жив у Германії. У ОСОБА_4 за життя був чоловік та син, але вони померли, і остання залишилася сама. Враховуючи її вік, та стан здоров`я остання потребувала сторонньої допомоги. У лютому 2016 року вона домовилася із нотаріусом щодо посвідчення договору дарування, та разом із ОСОБА_4 17.02.2016 року приїхали до державного нотаріуса Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Новікової Лариси Володимирівни, де підписали договір дарування квартири і повернулися до неї додому. Вже у травні 2016 року щось трапилося з ОСОБА_4 яка стала вимагати повернення до квартири, на що вона пропонувала останній заспокоїтися та залишитися. Коли ОСОБА_4 виходила на двір, то чуть не впала і вона її утримала за халат. Потім сусіди відреагували на крики, приїхала поліція, і ОСОБА_4 , повернулася до себе у квартиру.

Щодо квартири, то у цій квартирі, то ні вона, ні її чоловік жодного дня не проживали, ключи від квартири були у ОСОБА_4 , яка після 30.05.2016 року , коли повернулася до квартири і проживала у ній до часу своєї смерті.

Вона не сплачувала за життя ОСОБА_4 комунальні послуги.

Договір дарування квартири, було оформлено за умови догляду за ОСОБА_4 , за її життя, так як остання потребувала допомоги. Вона доглядала за ОСОБА_4 , годувала її. До них приходив лікар та медсестра. ОСОБА_4 хотіла їхати до своїх лікарів, але їх лікар оглянув ОСОБА_4 і та залишилася задоволеною.

В неї був син, який одружився на відповідачці № 2 ОСОБА_3 , але помер. Від сина є онук, і тому, так як вона має житло, будинок АДРЕСА_4 , в якому вона проживає разом із чоловіком, як житла їй достатньо, то невістка ОСОБА_3 запропонувала придбати в неї квартиру АДРЕСА_1 , якою вона фактично не користувалася і не проживала в ній. На зазначену пропозицію вона погодилася, та продала зазначену квартиру своїй невістці ОСОБА_3 для онука.

Так, як вона має житло - будинок АДРЕСА_4 ,

3. Позиція відповідача № 2 - ОСОБА_3 .

Позовні вимог ОСОБА_4 не визнала, та суду пояснювала що є невісткою ОСОБА_2 , яка восени 2015 року надавала оголошення щодо догляду за літньою хворою людиною, і таким чином познайомилася із ОСОБА_4 , яка погодилася подарувати квартиру АДРЕСА_1 ) ОСОБА_4 , яка її доглядала, піклувалася про останню. У ОСОБА_4 коли вона жила у ОСОБА_2 облаштовані всі вдобства та надавалася і медична допомога, бо приходив лікар та медсестра. У травні 2016 року, ОСОБА_4 з невідомих причин посварилася, конфлікт тривав три дні, а потім ОСОБА_4 забрала речі та поїхала до квартири.

Станом на серпень 2016 року, вона надала завдаток за квартиру № 31 , що є спірною квартирою, та яка була власністю ОСОБА_2 , так як мала намір придбати це житло. ОСОБА_2 повідомляла їй та вона була обізнана, що з травня 2016 року у квартирі постійно проживала ОСОБА_4 , та вона не мала змоги зайти до квартири і оглянути її, але ж вона раніше заходила до цієї квартири та бачила її, а тому в неї не було питань щодо умов продажу квартири.

Прийшовши до нотаріуса Ялової О.М. , остання перевірила наявні в них правовстановлюючих документи на квартиру, наявність заборон, яких не було, та встановив що ОСОБА_2 є власницею квартири, та має намір продати її, а вона купити, посвідчила їх договір купівлі-продажу. Ключів від квартири у ОСОБА_2 не було, так як замки від квартири були змінені, і вона їх їй не передавала. Витрати на сплату комунальних послуг не несла. Витрати на сплату комунальних послуг не несла. На час розгляду справи по суті, ОСОБА_3 підтвердила що з часу укладення договору купівлі-продажу квартири від 02.08.2016 року не може користуватися спірною квартирою.

4. Позиція 3-ої особи: державного нотаріуса Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Новікової Лариси Володимирівни,.

22.07.2016 року (т. 1 а.с. 48) та 04.03.2019 року (т.1 а.с. 231), від 28.05.2019 року (т. 2 а.с. 52), від 13.08.2019 року (т. 2 а.с. 69), подано клопотання про проведення розгляду справи за їх відсутністю.

5. Позиція 3-ої особи: Приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ялової Ольги Михайлівни.

25.04.2017 року нотаріусом Яловою О.М. подано клопотання про проведення судового розгляду за її відсутності (т. 1 а.с. 104).

27.09.2017 року від Приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ялової Ольги Михайлівни подано пояснення на позовну заяву з долученням матеріалів посвідчення угоди купівлі-продажу (т. 1 а.с. 169-174), згідно до яких зазначено, що 02.08.2016 року до нотаріуса звернулася ОСОБА_2 надавши правовстановлюючих документи на квартиру АДРЕСА_1 , експертну оцінку майна, оригінали документів - паспорт, довідку про присвоєння РНОКПП, яка бажала укласти договір купівлі-продажу зазначеної квартири. При перевірці заборон та іпотек за зазначеним нерухомим майном, жодних заборон встановлено не було. Сторони підтвердили що обізнані були з істотними умовами договору та покупець розрахувалася за продану квартиру. Одночасно було встановлено що у зазначеній квартирі була ще прописана попередня власниця, та продавець зобов`язалася зняти її з реєстраційного обліку протягом доби, про що зазначалося в договору купівлі-продажу квартири.

13.03.2019 року приватним нотаріусом Яловою О.М. подано повторно пояснення на позов (т. 2 а.с. 1-3, 25), з проханням провести розгляд справи за її відсутності.

6. Допитані свідки.

ОСОБА_1 , допитана як свідок, сторона позивача.

ОСОБА_1 повідомила, що її чоловік є зведеним братом онука позивача. З ОСОБА_4 познайомилася у червні 2016 року. За проханням онука позивачки здійснює догляд за нею, та до звернення до суду намагалися врегулювати спір з відповідачкою, але остання відмовилася. У ОСОБА_4 крім онука, який постійно проживає у Германії, близьких родичів немає. Онук допомагає позивачці грошима. До цього, як ОСОБА_4 познайомилася із ОСОБА_2 , їй допомагав сусід, але обслуговувала ОСОБА_4 себе сама. Зараз через події пов`язані із ОСОБА_2 , від позивачка вона дізналася, що вона приїхала до ОСОБА_2 погостювати, та жити в неї не мала наміру. Знає що ОСОБА_2 не відпускала ОСОБА_4 додому, внаслідок конфлікту що стався, ОСОБА_4 було заподіяно легкі тілесні ушкодження. На теперішній час ОСОБА_4 з 30.05.2016 року постійно проживає у квартирі № 31 , і до ОСОБА_2 категорично не хоче не повертатися, не отримувати від останньої догляду. Після того, як вона стала доглядати ОСОБА_4 , їй телефонувала ОСОБА_2 та казала забрати з квартири ОСОБА_4 , бо їй її потрібно продати. ОСОБА_2 після 30.05.2016 року не навідувала ОСОБА_4 у квартирі, за місцем проживання, не цікавилася станом її здоров`я. Після конфлікту, ОСОБА_4 було проведено операцію.

ОСОБА_12 ( АДРЕСА_2 ), свідок з боку позивача,.

ОСОБА_4 була його сусідкою, з 2005 року. Його родичи також були з нею знайомі. Йому привелося надавати допомогу ОСОБА_4 на 2012-2016 роки, сходити до магазину, у господарстві, швидку викликав, відвозив до лікарні, купував ліки. ОСОБА_4 потребувала постійної допомоги і в неї була інвалідність, та з нею необхідно постійно було знаходитися. З 30.05.2016 року по середині червня 2016 року, доглядав, а потім телефонував онуку. У червні 2016 року онук ОСОБА_4 і познайомив його із ОСОБА_1 .. З липня 2016 року ОСОБА_1 постійно доглядала ОСОБА_4 , приходив бачив що у квартирі порядок, приносила їжу, і після операції ОСОБА_1 виходила ОСОБА_4 , займалася здоров`ям, і він практично нічого не робив. Все робила ОСОБА_1 . З ОСОБА_2 знайомий як з особою яка давала у 2015 році восени об`яву по догляду за людиною, з умовою спадкування житла. Він придбав газету і показав її ОСОБА_4 , на що ОСОБА_4 погодилася з нею познайомитися. Через деякий , після знайомства із ОСОБА_2 , на запрошення останньої ОСОБА_4 згодилася погостювати у ОСОБА_2 , де пробула з кінці листопада 2015 року, і до 30.05.2016 року. 30.05.2016 року у ОСОБА_4 відбувся конфлікт з ОСОБА_2 , так як вона хотіла повернутися до своєї квартири, а ОСОБА_2 її не пускала, не віддавала речі, гроші. ОСОБА_4 розповідала, що ОСОБА_2 її таскала, била, натягала їй на голову халат. Перед цим 28 вони посварилися, а 29 вже числа був дзвінок і нібито вони примирилися. 30.05.2016 року йому подзвонив сусід ОСОБА_14 , ОСОБА_2 , він повідомив що там міліція, сварка, і ОСОБА_4 необхідно забирати. Поки він збирався, то знов зателефонував ОСОБА_14 та повідомив що ОСОБА_4 він привіз до квартири. Прийшовши до квартири, він побачив ОСОБА_4 , яка була обстрижена по всій голові кусками волося на голові, все тіло ОСОБА_4 було в укусах, вона була в поганому стані. Вона повідомила йому, що вона намагалася вийти з приміщення времянки на вулицю почала кричати, що б їй люди допомогли, просила захисту, допомоги та грошей на дорогу, бо вона хотіла їхати до дому. ОСОБА_4 попереджала, що б ОСОБА_3 їй не перешкоджала, але та застосувала фізичну силу. На крики про допомогу ОСОБА_4 , збіглися сусіди, серед яких і був ОСОБА_14 , який і викликав поліцію. У ОСОБА_4 стала боліти нога, погіршився стан, ОСОБА_3 повернула 500 доларів США, та 1500 гривень пенсії. ОСОБА_4 вважала що квартира належить їй, і може там жити. Вона не усвідомлювала, що сама підписала договір дарування. Він про заповіт та договір дарування дізнався лише 30.05.2016 року, до цього ОСОБА_4 сама також вважала, що уклала договір довічного утримання, і наміру укладати договір дарування ніколи не мала.

ОСОБА_4 щодо договору дарування йому пояснювала, що це ОСОБА_2 її вмовляла оформити на неї квартиру, хоча був вже оформлений заповіт. Ніхто не збирався дарувати квартиру, бо мета її була лише що б за нею доглядали, та успадкували належну їй квартиру, лише після її смерті. Жодного наміру на дарування квартири, ОСОБА_4 не мала ніколи. Онук ОСОБА_16 чув, що ОСОБА_4 з ОСОБА_3 поїхали до нотаріуса, ОСОБА_4 запитала, а як щодо її догляду, а нотаріус сказав, що це і розуміється під цим договором, що і ввело ОСОБА_4 у оману. ОСОБА_16 онук ОСОБА_4 також це чув, коли такі обставини щодо договору пояснювала ОСОБА_4 .

30.05.2016 року ОСОБА_4 була дуже в поганому стані, ні окуляр немає, ні зубів немає, він не знав що робити. На наступний день, він з ОСОБА_14 поїхали до ОСОБА_3 , забрали речі ОСОБА_4 . 30.05.2016 року вони її повезли до лікарні, але ОСОБА_4 відмовилася від поміщення до лікарні. Вона лікарям не довіряла. Одразу ж він з ОСОБА_3 намагався мирно вирішити повернення квартири, що б без суду, але ОСОБА_3 відмовилася, це було 31.05.2016 року або початок червня. ОСОБА_4 бажала звернення до суду, і повернення квартири. Вона була у ясній свідомості, юридично вона не була обізнана, але все вона розуміла і здраво міркувала та усвідомлювала. У стовпчик підраховувала все сама.

ОСОБА_4 сама підписувала довіреність у нотаріуса на представництво в суді, він це підтверджує бо був з нею. Бо вона потребувала допомоги юридичної. З адвокатом Горкун Д.О. познайомив їх сусід ОСОБА_14 .

Під час проживання у ОСОБА_3 , ОСОБА_4 говорила що її поселили з чоловіком ОСОБА_3 у літній кухні, умовами проживання вона не була задоволена. Пищу готували їй, але їжею вона була не задоволена.

Його дуже здивувала, чому ОСОБА_4 29.05.2016 року повідомила про примирення з ОСОБА_3 .

У гості ОСОБА_4 під час проживання ОСОБА_2 , не запрошувала.

За всі роки ОСОБА_4 постійно проживала постійно у квартирі і до грудня 2015 року, лише відлучалися до лікарні.

Газопостачання у квартирі ОСОБА_4 за її життя було, він сам допомагаючи останній готував їжу в неї.

Онук не мав можливість доглядами ОСОБА_4 , у травні 2015 року ОСОБА_16 приїздив, але живе він постійно у Германії. Чоловік ОСОБА_1 і ОСОБА_16 , який є онуком ОСОБА_4 , звідні брати.

Свідок з боку відповідача: ОСОБА_20 (сімейний лікар) 4-а амбуларія.

ОСОБА_4 знав по АДРЕСА_4 приблизно декілька місяців. Він навідує ОСОБА_2 та її чоловіка, як лікар. Прийшовши до останніх, ОСОБА_2 повідомила що в неї поселилася жінка, так він з ОСОБА_4 і познайомився. ОСОБА_4 була дуже грамотна, активна жінка. Він як лікар також огляну і її, незважаючи що вона була у віці, склала дуже приємне враження як людина. Вона повідомляла, що в неї рідні є лікар. Він також оглянув чоловіка ОСОБА_3 , який був інвалідом. Мінімум один раз на 2-а місяці, навідував все було спокійн, саме йому ОСОБА_4 не скаржилася на стосунки, бо таких тем вони не обговорювали, в нього налагодилися з нею стосунки, він її бачив 3-4 рази.

Свідок з боку відповідача: ОСОБА_21 (соціальний робітник Південного району).

Чоловік ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не мають дітей, тому їм виділяється допомога на дому. Вона як соціальний працівник, приходить до сім`ї ОСОБА_3 , де прибирає, город копаєте, комунальні послуги сплачує, субсидію оформлює, купуєте харчи, починаючи з 2015 року. Два рази в тиждень, по 2 години приблизно на візит. З ОСОБА_4 також познайомилася у ОСОБА_3 . Характеризує дуже позитивно ОСОБА_3 . На її погляд між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 склалися добрі стосунки. Будь-які обставини щодо сварок між ними, їй не відомі. Щодо договору дарування, нічого їй не відомо, бо про це з нею ніхто не розмовляв. Онук у ОСОБА_2 не проживає, його вона ніколи не бачила.

Свідок з боку відповідача: ОСОБА_23 ( АДРЕСА_3 ).

Працювала медичною сестрою дільничною по вулиці Крилова, Лермонтова . З 1970 по 2017 рік. ОСОБА_2 проживає разом із чоловіком, у якого був інсульт. Коли приїхала до ОСОБА_2 ОСОБА_4 , то їй повідомили що з`явилася нова хвора, підіть познайомтеся, забрала карточку. Коли прийшла до будинку, були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у окремій спальні, ОСОБА_4 внятно все розповідала, були веселі. Через час лікар знов говорить зайдіть до ОСОБА_3 , вона ходила до ОСОБА_3 , міряла тиск у дворі, бо були якісь події між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Потім ОСОБА_4 більш не бачила, і їй сказали що вона вже у себе вдома. Коли навідувала адресу по ОСОБА_24 , 40, то ОСОБА_4 під час спілкування з нею була в доброму настрої, виглядала охайно.

ОСОБА_4 була у свідомості, читко розуміла. Як їй стало відомо від ОСОБА_4 , то спір між нею та ОСОБА_2 почався через те, що вона дізналася що оформлено дарування, за умови догляду за нею.

Потім цю квартиру придбала , як прописала себе у квартирі і чоловіка ОСОБА_2 ..

7. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи.

30.06.2016 р. ОСОБА_4 звернулася із позовом до ОСОБА_2 , 3-ої особи Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Новікової Л.В. «про визнання недійсним договору дарування».

01.07.2016 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Дячкова С.В. залишено позовну заяву ОСОБА_4 без руху, з підстав не сплати судового збору (т. 1 а.с. 32).

08.07.2016 р. ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Дячкова С.В. відкрито провадження за позовом ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 38).

14.07.2016 р. ОСОБА_4 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту (т. 1 а.с. 41-42), накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

14.07.2016 р. ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 46).

Ухвала про заборону відчуження квартири отримана ОСОБА_2 21.07.2016 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 51).

29.07.2016 року ОСОБА_2 оформлена довіреність на представництво та захист її інтересів, в тому числі і у суді, на ім`я ОСОБА_25 (т. 1 а.с. 56).

12.08.2016 року представник відповідача ОСОБА_2 , діючий за довіреністю, - ОСОБА_25 подала заяву про ознайомлення з матеріалами справи (т. 1 а.с. 54).

12.08.2016 року від представника відповідача ОСОБА_3. , діючий за довіреністю, - ОСОБА_25 подано клопотання про відкладення судового розгляду (т. 1 а.с. 55).

22.11.2016 р. справа перерозподілена новому складу суду (а.с. 60).

31.01.2017 р. ОСОБА_4 подано уточнену позовну заяву (т. 1 а.с. 64-67).

14.02.2017 р. стороною позивача подані додаткові докази (т. 1 а.с. 81-90).

24.04.2017 року від ОСОБА_2 подано клопотання про виклик свідків (т. 1 а.с. 113).

25.04.2017 року від представника позивача Горкун Д. О. подано клопотання про допит свідків (т. 1 а.с. 197).

25.04.2017 року за клопотання сторони відповідача № 1 ОСОБА_2 , постановлено ухвалу про витребування доказів (т. 1 а.с. 130).

31.05.2017 року ОСОБА_2 подано клопотання про проведення експертного дослідження підпису позивача на позову (т. 1 а.с. 151).

31.05.2017 року ОСОБА_3 подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4 «про усунення перешкод у користування квартирою та зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 153-154).

01.06.2017 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 162), позовну заяву ОСОБА_3 подану як зустрічну, з підстав не сплати судового збору та невиконання вимог ст.ст. 123-124 ЦПК України.

31.05.2017 року ОСОБА_2 подано клопотання про долучення доказів (т. 1 а.с. 158-161).

27.09.2017 року від Приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ялової Ольги Михайлівни подано пояснення на позовну заяву з долученням матеріалів посвідчення угоди купівлі-продажу (т. 1 а.с. 169-174).

28.09.2017 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, за наслідком розгляду клопотання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про призначення почеркознавчої експертизи підпису на позовній заяві ОСОБА_4 , відмовлено (т. 1 а.с. 180).

11.10.2017 року ОСОБА_2 подано заяву про відвід судді (т. 1 а.с. 185-186), розглянув яку за участі сторін під час судового розгляду, у задоволенні якої ухвалою від 24.10.2017 року було відмовлено (т. 1 а.с. 197).

07.11.2017 року від ОСОБА_2 повторно подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи почерку ОСОБА_4 на заявах (т. 1 а.с. 199 -200), яке було вподальшому знято за клопотанням сторони.

04.12.2017 року від ОСОБА_2 подано заяву про зупинення провадження по справі з підстав смерті ОСОБА_4 до залучення у справу спадкоємців (т. 1 а.с. 208).

13.12.2017 року від представника позивача ОСОБА_28 , який діяв як представник позивача ОСОБА_4 на підставі довіреності за її життя, подав заяву про залучення в якості спадкоємця ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , правонаступницю померлої ОСОБА_1 , яка є спадкоємицею за заповітом, після смерті спадкодавця ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 209).

13.12.2017 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області провадження у цивільній справі, з підстав смерті позивача ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , зупинено до залучення правонаступника в передбаченому ст.ст. 1216, 1270 ЦК України порядку (т. 1 а.с. 213).

19.11.2018 року від представника позивача Горкун Д.О. подано клопотання про відновлення провадження по справі та залучення в якості правонаступника померлої ОСОБА_4 , спадкоємиці за заповітом ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 224).

20.11.2018 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, з врахування перехідних положень ЦПК України, відновлено провадження по цивільній справі, з переходом до судового розгляду в порядку загального позовного провадження та призначення підготовчого судового засідання (т. 1 а.с. 207).

01.03.2018 року від ОСОБА_2 подано клопотання про виклик свідків (т. 1 а.с. 234-235).

01.03.2018 року ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву про визнання заповіту недійсним (т. 1 а.с. 237-239), а саме визнання заповіту складеного ОСОБА_4 на ОСОБА_1 недійсним.

13.03.2019 року приватним нотаріусом Яловою О.М. подано повторно пояснення на позов (т. 2 а.с. 1-3).

13.03.2019 року під час судового розгляду, за участі сторін, допущено в якості правонаступника ОСОБА_4 , спадкоємицю за заповітом ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 17-18).

11.04.2019 року ОСОБА_2 подано уточнену зустрічну позовну заяву (т. 2 а.с. 26) яка заявлена до ОСОБА_1

11.04.2019 року ОСОБА_2 подано клопотання про витребування доказів (т. 2 а.с. 30-31).

26.04.2019 року зі сторони позивача, особі представника позивача Горкун Д.О., позивача ОСОБА_1 подано уточнену позовну заяву (т. 2 а.с. 33-39), якою підтримано позовні вимоги ОСОБА_4 , її правонаступником ОСОБА_1 у повному обсязі.

20.05.2019 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , подана 31.05.2017 року як зустрічна позовна заява «про усунення перешкод у користування квартирою та зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 153-154), та яка 01.06.2017 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 162), з підстав не сплати судового збору та невиконання вимог ст.ст. 123-124 ЦПК України, була залишена без руху, враховуючи пояснення 20.05.2019 року що ОСОБА_3 не уточнювала позовні вимоги, не усунула недоліки позовної заяви від 20.05.2017 року згідно до ухвали від 31.05.2017 року, з підстав передбачених ст.ст. 175-177, 185 ЦПК України, була визнана неподаною та повернута позивачу ОСОБА_3 , якій також було роз`яснено право на звернення із позовом (т. 2 а.с. 49).

20.05.2019 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 щодо визнання заповіту недійсним, так як відсутні підстави передбачені ст. 193 ЦПК України, що не обмежує у праві ОСОБА_2 звернутися із зазначеним позовом, не як зустрічним, а в загальному позовному порядку. (т. 2 а.с. 47-48).

13.06.2019 року від сторони позивача, в особі представника адвоката Горкун Д.О. подано клопотання про виклик свідків (т. 2.а.с. 59).

13.06.2019 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (т. 2 а.с. 64-65).

17.01.2020 року з боку ОСОБА_2 в черговий раз заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи (т.2 а.с. 133-135), згідно до якого заявила про дослідження підписів ОСОБА_4 проставлених у позовній заяві, договорі дарування та заповіті.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.01.2020 року, з врахуванням вимог ст. 105 ЦПК України, правової позиції Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ викладеної в Ухвалі від 15.03.2017 року у справі № 278/627/15-ц, згідно до якої підтверджено що призначення експертизи судом можливо для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань. А тому заявлення клопотання про призначення почеркознавчої експертизи з метою встановлення належності підпису на вказаній позовній заяві позивачеві, не узгоджується з нормами процесуального закону, яким не передбачено призначення експертизи щодо перевірки підпису позивача на позовній заяві, не взято до уваги, що у справі відбулося правонаступництво, а тому у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про призначення почеркознавчої експертизи з питань дослідження підпису ОСОБА_4 , як позивача, яка за життя звернулася із підписом, було відмовлено (т. 2 а.с. 138-139).

8. Фактичні обставини встановлені судом.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на жовтень 2015 року на час знайомства із ОСОБА_2 , мала повних 88 років (т. 1 а.с. 7).

Згідно до довідки МСЕ-ДНА-01 № 167532 від 19.04.2000 року (т. 1 а.с. 8), ОСОБА_4 встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням безстроково, починаючи з 02.02.2000 року.

За життя, ОСОБА_4 , мала посвідчення серії НОМЕР_2 , що підтверджувало її право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників війни (т. 1 а.с. 9).

21.10.2015 року у газеті «Нова газета» розміщено у розділі 14 повідомлення «... догляну пристарілу хвору людину за успадкування житла, проживання в мене в приватному секторі, в/у порядність гарантую...» (т. 1 а.с. 82), як встановлено в ході судового розгляду та підтверджено сторонам, зазначене оголошення надано саме ОСОБА_2

02.12.2015 року у газеті розміщено оголошення ОСОБА_2 щодо догляду пристарілої хворої людини аналогічного змісту (т. 1 а.с. 114).

18.12.2015 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , складено заповіт на ОСОБА_2 , згідно до якого на останню було заповідано квартиру АДРЕСА_1 , який було посвідчено державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Новікової Лариси Володимирівни, зареєстровано в реєстрі за № 3-1384 (т. 1 а.с. 10).

17.02.2016 року укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Новіковою Ларисою Володимирівною17.02.2016 року, зареєстровано у реєстрі за № 3-166,рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28386832 від 23.02.2016 року, що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 18-20), та самим договором (т. 1 а.с. 170).

Згідно до п. 1.1. Договору дарування зазначено:

За цим договором Дарувальник передає майно у власність Обдаровуваної безоплатно.

Як встановлено в ході судового розгляду, згідно до пояснено ОСОБА_4 вона не мала наміру дарувати квартиру № 31 , яка є предметом спору, а бажала укладання договору довічного утримання, на умовах догляду ОСОБА_2 за нею за її життя та поховання її останньою.

Як стверджувала ОСОБА_2 , то зазначена угода посвідчувалася на умовах попередити будь-які спори з приводу права ОСОБА_2 на квартиру, та як на гарантію того, що остання за це буде доглядати ОСОБА_4 за її життя та поховає останню.

Згідно до п. 2.1. Договору дарування зазначено:

Сторони домовились, що під передачею квартири за цим договором, слід вважати символічну передачу Обдаровуваній речі, а саме ключів від квартири. Прийняття Обдарованою від Дарувальника ключів від квартири свідчить про те, що передача речі відбулася.

Як встановлено в ході судового розгляду, згідно до пояснень сторін, ключи від квартири АДРЕСА_1 , від ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , не передавалися, що також не відповідає п. 2.2. Договору.

30.05.2016 року надано висновок Баглійским ВП Дніпродзержинського ВП, (т. 1 а.с. 16), згідно до якого 30.05.2016 року за заявою ОСОБА_4 до органів поліції повідомлено про конфлікт по вул. Крилова № 40.

30.05.2016 року згідно до Висновку Заводського ВП Дніпродзержинського ВП, затвердженого 31.05.2016 року (т. 1 а.с. 13), за наслідком розгляду звернення ОСОБА_30 від 30.05.2015 року повідомлено про те, що ОСОБА_2 не виконує умов договору по доглядом за ОСОБА_4 , але при прибутті співробітників поліції було повідомлено про те, що сварка вирішена самостійно.

02.06.2016 р. ОСОБА_31 звернулася до Баглійського ВП Дніпродзержинського ВП ГУМВС з приводу конфлікту 30.05.2016 р. (т. 1 а.с. 15), за яким видано висновок щодо врегулювання питання спору, шляхом звернення до суду для захисту своїх цивільних прав.

02.06.2016 року затверджено висновок за матеріалам ЖЄО № 6141 від 30.05.2016 року, згідно до якого встановлено, що 30.05.2016 року до Баглійського ВП надійшла заява від ОСОБА_4 , 1927 року народження, мешкає влу. Леніна 30-31 , яка повідомила що ОСОБА_2 , 1938 року народження, мешкає АДРЕСА_4 не виконує умови договору. В ході розггляду матеріалу було встановлено що ОСОБА_4 знаходилася за адресою АДРЕСА_4 , де за нею доглядала ОСОБА_2 , яка після складання договору про передачу усього належного майно, почала ображати нецензурною лайкою, вчиняти сварки із-за поділу майна та не виконувала умови договору (т. 1 а.с. 45).

Висновком судово-медичного експерта № 659 від 06.06.2016 р. ОСОБА_4 виявлене пошкодження у вигляді синця на обличчі - відносяться до легких тілесних пошкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки, виникло внаслідок дії тупого твердого предмета, або при ударі о подібний, можливо у термін указаний обстеженою (т. 1 а.с. 28).

03.06.2016 р. ОСОБА_4 посвідчено довіреність на Горкуна Д.О. та ОСОБА_28 , ОСОБА_28 щодо права вести усі її справи в усіх судових установах та правоохоронних органах, з усіма правами позивача та відповідача (т. 1 а.с. 29).

06.06.2016 року складено висновок спеціаліста судово-медичної експертизи № 659 (т. 1 а.с. 24-25), за наслідком обстеження ОСОБА_4 , згідно до якого встановлено що у ОСОБА_4 виявлено пошкодження у вигляд синця на обличчі, якій відносить до легких тілесних пошкоджень, які мають незначну скороминущі наслідки, виникло внаслідок дії тупого твердого предмета, або при ударі о подібний можливо у термін указаний обстеженою.

Згідно до описовою частини висновку (т. 1 а.с. 28), зазначено, що зі слів ОСОБА_4 : «... 30.05.2016 року приблизно о10.00 годин, вдома у жінки, яка наглядала за мною, вона схопила ззаду за халат, натягла його мені на шию, блискавка вперлася мені у шию, було важко дихати, а вона мене, поваливши на підлогу, стягла мене на вулицю, я намагалася розтиснути блискавку, коли нарешті мені удалося, вона схопила мене за голову та головю била об парапет, штовхала ногами, я почала голосно кричати. Збіглися сусіди. Свідомість не втрачала. У 1998 році у мене був перелом шийки лівого стегна.». Скарги: «...на біль у місцях пошкоджень, біль у грудній клітині, головний біль у лівому кульшовому суглобі...».

30.06.2016 р. ОСОБА_4 звернулася із позовом до ОСОБА_2 , 3-ої особи Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Новікової Л.В. «про визнання недійсним договору дарування» (т. 1 а.с. 1-6).

14.07.2016 р. ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 46), копія якого відправлена на адресу ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 51-52), отримано 21.07.2016 р. та 26.07.2016 р. за особистим отриманням ОСОБА_2 , що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.

Щодо договору купівлі-продажу квартири.

14.07.2016 р. ОСОБА_4 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту (т. 1 а.с. 41-42), накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

14.07.2016 р. ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 46).

Ухвала про заборону відчуження квартири отримана ОСОБА_2 21.07.2016 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 51).

29.07.2016 року ОСОБА_2 оформлена довіреність на представництво та захист її інтересів, в тому числі і у суді, на ім`я ОСОБА_25 (т. 1 а.с. 56).

12.08.2016 року представник відповідача ОСОБА_2 , діючий за довіреністю, - ОСОБА_25 подала заяву про ознайомлення з матеріалами справи (т. 1 а.с. 54).

02.08.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений Приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою Ольгою Михайлівною, зареєстровано за номером 1996, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30747412 від 02.08.2016 року (т. 1 а.с. 86-90).

Згідно до пояснень поданих 27.09.2017 року від Приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ялової Ольги Михайлівни щодо посвідчення угоди купівлі-продажу (т. 1 а.с. 169-174), встановлено що саме ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса з приводу укладання договору купівлі- продажу, та будучи обізнана про те, що у квартирі АДРЕСА_1 проживає та прописана ОСОБА_4 , як попередня власниця квартири, та зобов`язалася зняти її з реєстрації протягом доби.

Зазначені обставини підтверджені особистою заявою ОСОБА_2 на ім`я нотаріуса Ялової О.М . від 02.08.2016 року (т. 1 а.с. 171).

Також згідно до п. 1.4. Договору купівлі-продажу зазначено, що:

«... продавець свідчить, що до укладання цього Договору квартира у спорі та під забороною не перебуває, прав щодо неї у третіх осіб немає, та свідчить що цей Договір не укладається під впливом тяжких для Продавця обставин. Продавець також свідчить, що будь-яких третіх осіб, які б мали право користування цією квартирою немає...».

Як встановлено в ході судового розгляду, та підтверджено сторонами, з 30.05.2016 року у спірній квартирі позивачка ОСОБА_4 проживала постійно, також вона була зареєстрована та користувалася квартирою, несла витрати з оплати комунальних послуг, та іншого житла не мала.

Також, як встановлено в ході судового розгляду, про накладення арешту на спірну квартиру за ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.07.2016 року, ОСОБА_2 була обізнана, що підтверджується особистим розписом останньої в отриманні 21.07.2016 року копії ухвали відправленої на її адресу, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 51).

Згідно до п. 1.6. Договору купівлі-продажу квартири, відчужувана квартира оглянута Покупцем особисто і неодноразово до підписання цього Договору. Істотних недоліків, які перешкодають використанню квартири за цільовим призначенням, на момент огляду не виявлено. Претензій до Продавця щодо якісних характеристик відчужуваного майна Покупець не має.

Але як встановлено згідно до пояснень ОСОБА_3 на час купівлі квартири № 31 , відповідач № 2 будучи обізнана про наявність спору між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що у спірній квартирі постійно проживає ОСОБА_4 , яка там зареєстрована, та яка оспорює договір дарування спірної квартири, а тому до квартири не потрапляла, і її не оглядала.

Крім того, в період з 02.08.2016 року і по час смерті ОСОБА_4 , відповідач № 2 не користувалася квартирою, не отримувала ключів від квартири, не несла витрати з оплати комунальних послуг та витрати на її утримання, що було достовірно відомо сторонам договору купівлі-продажу спірної квартири, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та підтверджено наданою для нотаріуса довідкою ТОВ «Абонент ХХІ» від 02.08.2016 року, яка підтверджує реєстрацію станом на 02.08.2016 року у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 173).

13.09.2016 року ОСОБА_4 був складений заповіт на ОСОБА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Моісєєнком Д.О. за реєстровим номером 912, згідно до якого ОСОБА_4 , заповіла ОСОБА_1 все належне їй майно, усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті (т. 1 а.с. 132).

09.02.2017 року ОСОБА_4 , згідно до висновку ЛКК № 392 потребує постійного стороннього догляду та не здатна до самообслуговування довічно (т. 1 а.с. 121).

20.04.2017 року ОСОБА_4 згідно до висновку ЛКК за № 1103 (т. 1 а.с. 120), визнана особою, яка потребує постійного стороннього догляду та не здатна до самообслуговування довічно.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, проведено реєстрацію спадкової справи спадкодавця ОСОБА_4 у спадковому реєстрі за № 61654035 від 30.11.2017 року приватним нотаріусом Шенгур Н.В., за заявою ОСОБА_1 , як спадкоємця за заповітом, що підтверджено витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (т. 1 а.с. 204), заявою ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 205), заповітом ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_1 від 13.09.2016 року (т. 1 а.с. 206), копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , актовий запис № 1152 віл 30.10.2017 року (т. 1 а.с. 207).

31.07.2018 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 225-226).

20.11.2018 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, з врахування перехідних положень ЦПК України, відновлено провадження по цивільній справі, з переходом до судового розгляду в порядку загального позовного провадження та призначення підготовчого судового засідання (т. 1 а.с. 207).

9. Норми права застосовані судом.

Ст. 41 Конституції України, Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 55 Конституції України, Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Стаття 15. Право на захист цивільних прав та інтересів

1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16. Захист цивільних прав та інтересів судом

1. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

3. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Ч.2 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

ч. 1 ст. 202 ЦК України, Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

ст. 203 ЦК УКраїни:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 204 ЦК України. Презумпція правомірності правочину

1. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 214 ЦК України. Відмова від правочину

1. Особа, яка вчинила односторонній правочин, має право відмовитися від нього, якщо інше не встановлено законом. Якщо такою відмовою від правочину порушено права іншої особи, ці права підлягають захисту.

ч. 3 ст. 215 ЦК України, Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 216. Правові наслідки недійсності правочину

1. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Стаття 229. Правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки

1. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

2. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Стаття 234 ЦК України. Правові наслідки фіктивного правочину

1. Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

2. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

3. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Стаття 236 ЦК України. Момент недійсності правочину

1. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

2. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Стаття 509 ЦК України. Поняття зобов`язання та підстави його виникнення

1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

2. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

3. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Стаття 626 ЦК України. Поняття та види договору

1. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

2. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.

Стаття 638 ЦК України. Укладення договору

1. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 655 ЦК України. Договір купівлі-продажу

1. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 662 ЦК України. Обов`язок продавця передати товар покупцеві

1. Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

2. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Стаття 717 ЦК України. Договір дарування

1. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

2. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Стаття 722 ЦК України. Прийняття дарунка

1. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

2. Дарувальник, який передав річ підприємству, організації транспорту, зв`язку або іншій особі для вручення її обдаровуваному, має право відмовитися від договору дарування до вручення речі обдаровуваному.

3. Якщо дарунок направлено обдаровуваному без його попередньої згоди, дарунок є прийнятим, якщо обдаровуваний негайно не заявить про відмову від його прийняття.

4. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Стаття 744 ЦК України. Поняття договору довічного утримання (догляду)

1. За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Стаття 748 ЦК України . Момент виникнення у набувача права власності на майно, передане за договором довічного утримання (догляду)

1. Набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Стаття 749 ЦК України. Обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду)

1. У договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

2. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

3. Набувач зобов`язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду).

Якщо частина майна відчужувача перейшла до його спадкоємців, витрати на його поховання мають бути справедливо розподілені між ними та набувачем.

Стаття 750 ЦК України. Обов`язок набувача забезпечити відчужувача житлом

1. Набувач може бути зобов`язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду).

У цьому разі в договорі має бути конкретно визначена та частина помешкання, в якій відчужувач має право проживати.

Стаття 751 ЦК України. Грошова оцінка матеріального забезпечення відчужувача

1. Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Стаття 1216 ЦК України. Поняття спадкування

1. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України. Види спадкування

1. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Стаття 1218 ЦК України. Склад спадщини

1. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1233 ЦК України. Поняття заповіту

1. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Стаття 1235 ЦК України. Право заповідача на призначення спадкоємців

1. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Стаття 1269 ЦК України. Подання заяви про прийняття спадщини

1. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Стаття 1296 ЦК України. Право спадкоємця на одержання свідоцтва про право на спадщину

1. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

2. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

3. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Стаття 1297 ЦК України. Обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину

1. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

10. Висновки та мотиви прийнятого рішення.

Щодо недійсності договору дарування квартири, суд приходить до наступного висновку.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на жовтень 2015 року на час знайомства із ОСОБА_2 , мала повних 88 років (т. 1 а.с. 7).

Згідно до довідки МСЕ-ДНА-01 № 167532 від 19.04.2000 року (т. 1 а.с. 8), ОСОБА_4 встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням безстроково, починаючи з 02.02.2000 року.

За життя, ОСОБА_4 , мала посвідчення серії НОМЕР_2 , що підтверджувало її право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників війни (т. 1 а.с. 9).

21.10.2015 року у газеті «Нова газета» розміщено у розділі 14 повідомлення «... догляну пристарілу хвору людину за успадкування житла, проживання в мене в приватному секторі, в/у порядність гарантую...» (т. 1 а.с. 82), як встановлено в ході судового розгляду та підтверджено сторонам, зазначене оголошення надано саме ОСОБА_2

02.12.2015 року у газеті розміщено оголошення ОСОБА_2 щодо догляду пристарілої хворої людини аналогічного змісту (т. 1 а.с. 114).

18.12.2015 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , складено заповіт на ОСОБА_2 , згідно до якого на останню було заповідано квартиру АДРЕСА_1 , який було посвідчено державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Новікової Лариси Володимирівни, зареєстровано в реєстрі за № 3-1384 (т. 1 а.с. 10).

17.02.2016 року укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Новіковою Ларисою Володимирівною17.02.2016 року, зареєстровано у реєстрі за № 3-166,рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28386832 від 23.02.2016 року, що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 18-20), та самим договором (т. 1 а.с. 170).

Згідно до п. 1.1. Договору дарування зазначено:

За цим договором Дарувальник передає майно у власність Обдаровуваної безоплатно.

Як встановлено в ході судового розгляду, згідно до пояснено ОСОБА_4 вона не мала наміру дарувати квартиру № 31 , яка є предметом спору, а бажала укладання договору довічного утримання, на умовах догляду ОСОБА_2 за нею за її життя та поховання її останньою.

Як стверджувала ОСОБА_2 , то зазначена угода посвідчувалася на умовах попередити будь-які спори з приводу права ОСОБА_2 на квартиру, та як на гарантію того, що остання за це буде доглядати ОСОБА_4 за її життя та поховає останню.

Згідно до п. 2.1. Договору дарування зазначено:

Сторони домовились, що під передачею квартири за цим договором, слід вважати символічну передачу Обдаровуваній речі, а саме ключів від квартири. Прийняття Обдарованою від Дарувальника ключів від квартири свідчить про те, що передача речі відбулася.

Як встановлено в ході судового розгляду, згідно до пояснень сторін, ключи від квартири АДРЕСА_1 , від ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , не передавалися, що також не відповідає п. 2.2. Договору.

Таким чином в ході судового розгляду встановлено та підтверджено що саме з погіршенням стану здоров`я ОСОБА_4 , остання мала намір на укладання договору довічного утримання, що підтверджено було допитаною в ході судового розгляду за життя ОСОБА_4 , що не оспорювалося ОСОБА_2 , підтверджено свідками, медичним висновком щодо інвалідності позивача, та її поважним віком який відповідав 88 рокам.

Крім того, саме відповідач № 1 ОСОБА_2 маючи намір здійснювати догляд за особою яка хворіє і є особою похилого віку, за такою пропозицією розміщувала оголошення в газеті, через яке і познайомилися сторони, що підтверджено також в ході судового розгляду як позивач, так і відповідач № 1, свідки по справі, та підтверджено витягом з газети.

А тому, судом достовірно встановлено, що також підтверджено доказами зібраними у справі за їх сукупністю, що ОСОБА_4 мала всі підстави вважати намір ОСОБА_2 на укладання договору довічного утримання, так як не мала іншого житла, та відчужувати договором дарування квартири не мала наміру, так як не бажала проживати у домоволодінні ОСОБА_2 ..

Бажання залишити домоволодіння ОСОБА_2 підтверджено як стороною позивача, так і не оспорювалося стороною відповідача № 1, яка зазначала, що саме з ініціативи ОСОБА_4 , остання залишила житло надане їй відповідачем № 1.

Щодо суті укладеного договору, то як встановлено в ході судового розгляду, та підтверджено ОСОБА_4 за її життя при допиті в судовому засіданні, остання вважала що вона підписує договір довічного утримання, та про це запитала у нотаріуса, який впевнив щодо дійсності намірів за їх природою та суттю договору. А тому враховуючи, зауваження ОСОБА_4 що ініціатором укладання такого договору була ОСОБА_2 , яка перед посвідченням договору кожної ночі її була, не надавала можливості відпочити, враховуючи вік та стан здоров`я ОСОБА_4 , суд приймає до уваги заявлені обставини позивачем, щодо помилки під час укладання договору дарування.

Не згода з таким видом правочину ОСОБА_4 також підтверджена її безпосереднім зверненням до адвоката та суду із зазначеним позовом, протягом тижня з часу з`ясування позивачем суті укладеного договору, та залишення домоволодіння ОСОБА_2 ..

Також як встановлено в ході судового розгляду, сам договір не відповідав фактичним намірам позивача, так як договір дарування передбачає безоплатність такого договору.

Так, згідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

В той час, як зазначає ОСОБА_2 , цей договір дійсно укладений на умовах які вона обіцяла ОСОБА_4 , що буде забезпечувати її утриманням та (або) доглядом довічно, що фактично і відповідає поняттю та суті договору довічного утримання (догляду), згідно до ст. 744 ЦК України.

Крім того, ОСОБА_4 надала у розпорядження ОСОБА_2 свої пенсійні кошти, для того що б остання купувала для неї харчі, ліки та інші потрібні речі, сплачувала комунальні послуги за спірну квартиру, яку ОСОБА_4 вважала своєю власністю та не припускала переходу такого права до будь-якої особи за час її життя, бо іншого житла особа не мала, і розуміла необхідність мати житло, так як до ОСОБА_2 їхала на зимовий період погостювати а не на постійне місце проживання, що було підтверджено як позивачкою під час її допиту в судовому засіданні, так і самою ОСОБА_2 , та свідками по справі.

Крім того, ОСОБА_4 не здійснювала передачу ОСОБА_2 будь яких документів на квартиру або ключів, що також підтверджує позицію позивача щодо відсутності наміру на укладання договору дарування, та розуміння укладеного договору як договору довічного утримання.

Також і ОСОБА_2 підтверджено що вона з часу укладання договору дарування не проживала у спірній квартирі, не користувалася нею, та не сплачувала за неї комунальні послуги, доступу у квартиру не мала, що після того як ОСОБА_4 залишив її домоволодіння, повернулася до спірної квартири, яку вважала своєю та прожила в ній до самої смерті.

Також, згідно до ч. 2 ст. 717 ЦК України визначено, що договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Ч. 1 ст. 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача.

А тому судом встановлено, що ОСОБА_2 мала намір і пропонувала позивачеві ОСОБА_4 саме догляду за нею, за умови відчуження належної останній спірної квартири, які реально сприймалися ОСОБА_4 , як договір довічного утримання, що узгоджується із приписами ст. 744 ЦК України, та який як вважала ОСОБА_4 і був нею укладений.

В той же час, судом встановлено, що між сторонами не було укладено договору довічного утримання, а укладений договір дарування, фактично не є договором дарування так як встановлював обов`язок обдарованої особи - ОСОБА_2 вчиняти дії як майнового так і немайнового характеру здійснюючи догляд за ОСОБА_4 довічно, що умови укладеного договору дарування сторонами не були прийняті та не були виконані.

А тому суд вважає необхідним застосувати статтю 229 ЦК України, щодо правочину від 17.02.2016 року, а саме договору дарування квартири АДРЕСА_1 , між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Новіковою Ларисою Володимирівною17.02.2016 року, зареєстровано у реєстрі за № 3-166,рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28386832 від 23.02.2016 року, (т. 1 а.с. 18-20, 170).

Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснено, що правочин, учинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент учинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочини, вчинені внаслідок помилки належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Згідно до правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-372цс16 від 27.04.2016 року, Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Судом враховується правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду КЦС у справі № 522/9562/16-ц від 10 квітня 2019 року, згідно до якої було визначено, що помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений.

Позивачка вважала, що при укладенні спірного договору було узгоджено надання догляду та матеріальної допомоги їй, як особі похилого віку. Таким чином, фактично позивач помилилася відносно правової природи правочину. Похилий вік впливає на можливість правильного сприйняття позивачем певних фактів та обставин.

А тому, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_4 вважала, що при укладенні спірного договору було узгоджено надання ОСОБА_2 догляду та матеріальної допомоги їй, як особі похилого віку, що не оспорювалося і ОСОБА_2 , які підтвердила такі обставини. Таким чином, фактично позивач помилилася відносно правової природи правочину. Похилий вік, її стан здоров`я, виснаження перед укладанням договору, довготривале очікування у нотаріальної контори, обіцянки ОСОБА_2 , та підстави знайомства сторін як догляд та надання забезпечення з боку ОСОБА_2 , та наявність заповіту з боку ОСОБА_4 на останню, що обумовило впевненість намірів ОСОБА_4 про укладання договору довічного утримання, та роз`яснення нотаріуса щодо суті що є однаковою, мало вплив на можливість правильного сприйняття позивачем певних фактів та обставин. Крім того, як зазначено сторонами, їм зачитали договір, який вони сприймали наслух, що також може свідчити про складність у сприйнятті змісту укладеного договору на слух, що вплинуло на неправильне сприйняття ОСОБА_4 природи укладеного правочину та прав та обов`язків, які ним обумовлені.

А тому враховуючи, вищезазначене, встановив що ОСОБА_4 , на час укладення договору маючи вік 89 років, будучи особою похилого віку, яка за станом здоров`я дійсно потребувала стороннього догляду, наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування, що укладаючи спірний договір, помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між сторонами, який мав на меті зобов`язання ОСОБА_2 як обдарованої як майнового так і немайнового характеру щодо забезпечення довічно ОСОБА_4 , що є безумовною підставою для застосування до спірних правовідносин частини першої статті 229 ЦК України, яка передбачає правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки, та визнання правочину недійсним.

Щодо фіктивності договору купівлі-продажу квартири, суд приходить до наступного.

02.08.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений Приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою Ольгою Михайлівною, зареєстровано за номером 1996, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30747412 від 02.08.2016 року (т. 1 а.с. 86-90).

Згідно до пояснень поданих 27.09.2017 року від Приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ялової Ольги Михайлівни щодо посвідчення угоди купівлі-продажу (т. 1 а.с. 169-174), встановлено що саме ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса з приводу укладання договору купівлі- продажу, та будучи обізнана про те, що у квартирі АДРЕСА_1 проживає та прописана ОСОБА_4 , як попередня власниця квартири, та зобов`язалася зняти її з реєстрації протягом доби.

Зазначені обставини підтверджені особистою заявою ОСОБА_2 на ім`я нотаріуса Ялової О.М . від 02.08.2016 року (т. 1 а.с. 171).

Також згідно до п. 1.4. Договору купівлі-продажу зазначено, що:

«... продавець свідчить, що до укладання цього Договору квартира у спорі та під забороною не перебуває, прав щодо неї у третіх осіб немає, та свідчить що цей Договір не укладається під впливом тяжких для Продавця обставин. Продавець також свідчить, що будь-яких третіх осіб, які б мали право користування цією квартирою немає...».

Як встановлено в ході судового розгляду, та підтверджено сторонами, з 30.05.2016 року у спірній квартирі позивачка ОСОБА_4 проживала постійно, також вона була зареєстрована та користувалася квартирою, несла витрати з оплати комунальних послуг, та іншого житла не мала.

В той же час, 14.07.2016 р. ОСОБА_4 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту (т. 1 а.с. 41-42), накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

14.07.2016 р. ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 46).

Ухвала про заборону відчуження квартири отримана ОСОБА_2 21.07.2016 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 51).

29.07.2016 року ОСОБА_2 оформлена довіреність на представництво та захист її інтересів, в тому числі і у суді, на ім`я ОСОБА_25 (т. 1 а.с. 56).

12.08.2016 року представник відповідача ОСОБА_2 , діючий за довіреністю, - ОСОБА_25 подала заяву про ознайомлення з матеріалами справи (т. 1 а.с. 54).

Також, як встановлено в ході судового розгляду, про накладення арешту на спірну квартиру за ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.07.2016 року, ОСОБА_2 була обізнана, що підтверджується особистим розписом останньої в отриманні 21.07.2016 року копії ухвали відправленої на її адресу, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 51).

За приписами ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Саме про такі наслідки і була обізнана відповідач № 1 ОСОБА_2 , будучи обізнано з позовними вимогами заявленими до неї з боку позивача ОСОБА_4 ..

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України.

Як встановлено в ході судового розгляду, та підтверджено доказами по справі, 02.08.2016 року відповідачка № 1 - ОСОБА_2 відчужила належне їй на підставі оспорюваного договору дарування квартири, на користь своєї невістки - відповідача № 2 ОСОБА_3 - спірну квартиру АДРЕСА_1 , перед цим отримавши копію позовної заяви ОСОБА_4 , будучи обізнаною про відкриття провадження по цивільній справі, та отримавши ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.07.2016 року про накладення арешту на спірну квартиру, що підтверджується особистим розписом останньої в отриманні 21.07.2016 року копії ухвали відправленої на її адресу, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 51).

Таким чином, станом на 02.08.2016 року, ОСОБА_2 могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення про визнання оспорюваного договору дарування квартири недійсною, крім того відповідачка № 2 ОСОБА_3 будучи близькою родичкою відповідача № 1 ОСОБА_2 , була достовірно обізнана про існування спору щодо укладання між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 договору дарування нерухомого майна, та що з 30.05.2016 року у спірній квартирі постійно проживає ОСОБА_4 , а ОСОБА_2 постійно проживає за місцем своєї реєстрації у належному їй домоволодінні, спірною квартирою не користується, не має її своєму розпорядженні, користуванні та володінні. Також, під час судового розгляду як відповідач № 1 так і відповідач № 2 стверджували, що станом на 02.08.2016 року не оглядали квартиру, не передавали та не отримували ключи від спірної квартири, так як не мали можливості туди потрапити, бо в ній постійно проживала ОСОБА_4 .. Що при укладанні спірного договору купівлі-продажу від 02.08.2016 року відповідачі були обізнані про те, що у спірній квартирі як фактично проживає так і зареєстрована ОСОБА_4 , та іншого житла у особи не мається. А тому, сторони договору купівлі-продажу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є близькими родичами, уклали договір достовірно будучи обізнані, що реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами не можуть настати.

Право власності передбачає набуття особою права на користування, розпорядження та володіння набутим майном, фактично жодної складової права власності до ОСОБА_3 , з підстав укладеного договору купівлі-продажу від 02.08.2016 року не перейшло, та реальних наслідків набуття права власності набуто ОСОБА_3 не було.

Крім того, після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_3 будучи вже відповідачем № 2 по даній справі, будучи обізнаною з ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.07.2016 року, змінила замки на вхідній двері до спірної квартири, вивезла речі позивачки, з квартири АДРЕСА_1 , що безпосередньо було нею підтверджено під час судового засідання.

Також, згідно до пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , особи провели реєстрацію за адресою квартира АДРЕСА_1 , ні сина ОСОБА_3 , для якого з її пояснень остання придбала квартиру, а чоловіка ОСОБА_2 , який має інвалідність, є особою яка самостійно себе обслуговувати не може, не пересувається та не розмовляє, який фактично у спірній квартирі не проживає, що зазначено безпосередньо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та підтверджено позивачем ОСОБА_1 , свідками по справі щодо фактичного стану здоров`я чоловіка відповідачки № 1 ОСОБА_2 та його фактичного місця проживання за адресою АДРЕСА_4 , що також підтверджує фіктивність укладеного договору та відсутність дійсного наміру сторін на настання правових наслідків укладеного договору.

А тому укладений ОСОБА_2 та ОСОБА_3 02.08.2016 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений Приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою Ольгою Михайлівною, зареєстровано за номером 1996, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30747412 від 02.08.2016 року (т. 1 а.с. 86-90), фактично є договором направленим на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за рішенням суду у разі визнання договору дарування спірної квартири на ім`я ОСОБА_2 недійсним, так як фактично ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були обізнані що договір дарування мав зобов`язання ОСОБА_2 щодо матеріального та морального характеру про догляд ОСОБА_4 довічно, та ОСОБА_4 продовжувала, як дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном до часу своєї смерті, сплачувати всі витрати пов`язані з утриманням квартири.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Судом враховується правова позиція викладена Верховним Судом України у цивільній справі 6-1873цс16 від 19.10.2016 р., згідно до якої Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходив і суд касаційної інстанції, постановляючи ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року, надану заявницею для порівняння.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що відповідач, відчужуючи належне йому на праві власності нерухоме майно своїй дружині, був обізнаний про судове рішення про стягнення з нього заборгованості на користь позивачки, отже, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом України у Постанові від 09.08.2017 року у справі № 6-2690цс16, від 23.08.2017 року № 6-2697цс16, а також висновків Верховного Суду у Постанові від 27.03.2019 року справа № 903/439/18, згідно до якої зазначено, що відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Крім того, судом враховується правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2552цс16: Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним.

Той факт, що встановлені ухвалою суду про забезпечення позову обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу було відомо.

А тому враховуючи, що 02.08.2016 року відповідачка № 1 - ОСОБА_2 відчужила належне їй на підставі оспорюваного договору дарування квартири, на користь своєї невістки - відповідача № 2 ОСОБА_3 - спірну квартиру АДРЕСА_1 , перед цим отримавши копію позовної заяви ОСОБА_4 , будучи обізнаною про відкриття провадження по цивільній справі, та отримавши ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.07.2016 року про накладення арешту на спірну квартиру, що підтверджується особистим розписом останньої в отриманні 21.07.2016 року копії ухвали відправленої на її адресу, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 51), про що також був обізнаний представник відповідача № 1 ОСОБА_2 , що підтверджено її заявами про ознайомлення, та клопотаннями про відкладення судового розгляду, що фактично надало час стороні відповідача № 1 та відповідача № 2 здійснити оформлення договору купівлі-продажу, що є окремою підставою для встановлення підстав для визнання оспорюваного договору фіктивність договору з підстав передбачених ст. 234 ЦК України.

Отже , укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

А тому оспорюваний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений Приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою Ольгою Михайлівною, зареєстровано за номером 1996, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30747412 від 02.08.2016 року (т. 1 а.с. 86-90), укладений від 02.08.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно до ст. 234 ЦК України підлягає визнанню недійсним, як такий що не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, так як внутрішня воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву, і обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знали заздалегідь, що він не буде виконаний, а ОСОБА_4 не буде знята з реєстрації зі спірної квартири або виселена, що покупець - ОСОБА_3 не зможе здійснювати свої права власника щодо спірного майна, яке є предметом спору у суді, та на яке накладено арешт, тобто мали ціль іншу ніж передбачену правочином, а саме приховання спірної квартири що є предметом спору від можливого виконання судового рішення, таким чином приховали справжній намір при укладанні оспорюваного договору.

У ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право людини на доступ до правосуддя, а ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу щодо захисту цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект.

Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№19336/04) Європейський суд з прав людини вказує, що дія ст.13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту в спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за ст.13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються відповідно до ст.13 конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці («Kudla v. Poland», №30210/96).

ЄСПЛ, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 9.12.2010, яке набуло статусу остаточного 9.03.2011, вказав, що п.1 ст.6 конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає право не тільки ініціювати провадження, але й отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutit v Croatia», п.25).

Крім того, ЄСПЛ у своїй практиці, а саме - у рішеннях від 13.05.80 в справі «Артіко проти Італії» (п.35), від 30.05.2013 в справі «Наталія Михайленко проти України» (п.32), зазначає, що конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Суд вважає за можливе вирішити питання про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване:

- 17.02.2016 року за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на підставі договору дарування квартири, укладеного 17.02.2016 року між ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , як дарувальником, та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , як обдарованою, згідно до якого ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_2 , прийняла у дар, - квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 21,0 кв.м, загальною площею 40,7 кв.м, посвідчений державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новіковою Л.В., 17.02.2016 року зареєстрованого в реєстрі за № 3-166, (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 28386832 від 23.02.2016 року);

- від 02.08.2016 року за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 02.08.2016 року, між ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , як продавцем, та ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , як покупцем, згідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 21, 0 кв.м, загальною площею 40,7 кв.м, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М, зареєстрований в реєстрі за № 1996 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 30747412 від 02.08.2016 року).

Так, відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачене наступне:

Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

А тому, враховуючи приписи п. 1 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», враховуючи що судовим рішенням оспорювані договори, як договору дарування квартири, укладеного 17.02.2016 року між ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , як дарувальником, та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , укладеного 17.02.2016 року посвідченого державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новіковою Л.В., 17.02.2016 року зареєстрованого в реєстрі за № 3-166, (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 28386832 від 23.02.2016 року); так і договору купівлі-продажу квартири, укладеного 02.08.2016 року, між ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , як продавцем, та ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , як покупцем, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М, зареєстрований в реєстрі за № 1996 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 30747412 від 02.08.2016 року), - визнаються судом недійсним, та тому державним реєстратором з зазначених підстав державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання , яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів, визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до листа Верховного Суду України «Аналіз практики застосування судами ст. 16 ЦК України» від 01.04.2014 р. у разі здійснення державної реєстрації права власності за набувачем неправомірно відчуженого майна права власника повинні захищатися із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання права власності та скасування внесеного за заявою набувача запису до Державного реєстру. Якщо запис у Державному реєстрі здійснено внаслідок укладення договору, дійсність якого оспорюється, спосіб захисту прав осіб встановлено п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання договору недійсним і скасування запису в Державному реєстрі, внесеного за заявою набувача.

А тому такі записи про реєстрацію прав власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 за:

- ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 28386832 від 23.02.2016 року);

- ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 30747412 від 02.08.2016 року),

також підлягають скасуванню в порядку ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання саме за нею в порядку спадкування за заповітом права на спірну квартиру АДРЕСА_1 , суд приходить до наступного висновку.

13.09.2016 року ОСОБА_4 був складений заповіт на ОСОБА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Моісєєнком Д.О. за реєстровим номером 912, згідно до якого ОСОБА_4 , заповіла ОСОБА_1 все належне їй майно, усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті (т. 1 а.с. 132).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, проведено реєстрацію спадкової справи спадкодавця ОСОБА_4 у спадковому реєстрі за № 61654035 від 30.11.2017 року приватним нотаріусом Шенгур Н.В., за заявою ОСОБА_1 , як спадкоємця за заповітом, що підтверджено витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (т. 1 а.с. 204), заявою ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 205), заповітом ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_1 від 13.09.2016 року (т. 1 а.с. 206), копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , актовий запис № 1152 віл 30.10.2017 року (т. 1 а.с. 207).

31.07.2018 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 225-226).

Таким чином, ОСОБА_1 здійснено дії на прийняття спадщини відкритої після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , у склад якої згідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи, що в ході судового розгляду суд прийшов до висновку щодо визнання оспорюваних договорів, а саме як договору дарування так і договору купівлі-продажу недійсними, що як наслідок передбачає скасування реєстрації прав власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , та ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , та відновлює правове становище щодо спірної квартири як право власності за ОСОБА_4 за її життя, а тому зазначена квартира є такою, що входить до складу спадщини відкритої на час відкриття спадщини, так як недійсність таких правочинів які визнані недійсними, відбувається на час їх укладання, тобто до часу смерті ОСОБА_4 .

Виходячи з того, що ОСОБА_1 не відмовлено у праві на спадкування, тому такі права позивача не є порушеними або невизнаними, чи оспорюваними в розумінні права особи на звернення за захистом своїх прав та інтересів до суду, що фактично нею отримано свідоцтво про право на спадщину на частину майнових прав померлої особи, а тому враховуючи, що ОСОБА_1 не обмежена у праві на звернення в порядку ст. 1296 ЦК України, для отримання свідоцтва про право на спадщину, у разі набуття даним рішенням законної сили, заявлені вимоги позивача є передчасними та підлягають оформленню в порядку ст. 1296, ст. 1297 ЦК України шляхом звернення до нотаріальної контори, за місцем заведення спадкової справи.

На підставі чого, суд приходить до висновку що в цій частині позовних вимог ОСОБА_1 підстав для їх задоволення на час розгляду справи, не вбачається, та у їх задоволені необхідно відмовити, що не позбавляє та не обмежує права позивача ОСОБА_1 на їх оформлення в передбаченому законодавством України порядку.

11. Судові витрати.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрати понесених сторонами під час розгляду справи суті, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України, згідно до якої: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи що стороною позивача по цивільній справі в межах позовних вимог заявлених до відповідача № 1 - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 понесені судові витрати, а саме: 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) гривню 20 копійок - у відшкодування витрати з оплати судового збору, при зверненні із позовом; 275 (двісті сімдесят п`ять) гривень 61 копійок - у відшкодування витрати з оплати судового збору, про забезпечення позову, то такі витрати підлягають стягненню з відповідача № 1 на користь позивача у зазначеному розмірі.

Також, стороною позивача, по цивільній справі в межах позовних вимог заявлених до відповідача № 2 - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , понесені судові витрати у розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) гривню 20 копійок - у відшкодування витрати з оплати судового збору, то такі витрати підлягають стягненню з відповідача № 2 на користь сторони позивача у зазначеному розмірі.

Понесені судові витрати ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , в розмірі: 15 (п`ятнадцяти) гривень як сплату судового збору при зверненні із заявою про витребування доказів; 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень 50 копійок, як сплату судового збору за забезпечення доказів; 320 (триста двадцять) гривень 00 копійок, як сплату судового збору за виклик свідків; з підстав передбачених ст. 141 ЦПК України, підлягають покладенню на сторону відповідача № 1 - ОСОБА_2 .

12. Заходи забезпечення позову.

14.07.2016 р. ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 46), копія якого відправлена на адресу ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 47, 51-52), отримано 21.07.2016 р. та 26.07.2016 р. за особистим отриманням ОСОБА_2 , що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.

Враховуючи що судом приймається рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , як правонаступника позивача ОСОБА_4 , яка є померлою на час ухвалення судового рішення, а тому судом враховуються вимоги ст. 158 ЦПК України, згідно до якої:

згідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України - У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

згідно до ч. 8 ст. 158 ЦПК України, - Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

А тому, вжиті заходи забезпечення позову за ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.07.2016 року згідно до яких накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , згідно до ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України, підлягають продовженню протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Керуючись вимогами ст.ст. 10, 76, 141, 260, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 3-ої особи: державного нотаріуса Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Новікової Лариси Володимирівни, Приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ялової Ольги Михайлівни «про визнання недійсним договору», - задовольнити частково.

Договір дарування квартири, укладений 17.02.2016 року між ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , як дарувальником, та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , як обдарованою, згідно до якого ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_2 , прийняла у дар, - квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 21,0 кв.м, загальною площею 40,7 кв.м, посвідчений державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новіковою Л.В., 17.02.2016 року зареєстрованого в реєстрі за № 3-166, (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 28386832 від 23.02.2016 року) - визнати недійсним.

Договір купівлі-продажу квартири, укладений 02.08.2016 року, між ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , як продавцем, та ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , як покупцем, згідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 21, 0 кв.м, загальною площею 40,7 кв.м, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М, зареєстрований в реєстрі за № 1996 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 30747412 від 02.08.2016 року) - визнати недійсним.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 :

- 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) гривню 20 копійок - у відшкодування витрати з оплати судового збору, при зверненні із позовом;

- 275 (двісті сімдесят п`ять) гривень 61 копійок - у відшкодування витрати з оплати судового збору, про забезпечення позову.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 - 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) гривню 20 копійок - у відшкодування витрати з оплати судового збору.

Понесені судові витрати ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , в розмірі:

- на суму 15 (п`ятнадцяти) гривень як сплату судового збору при зверненні із заявою про витребування доказів;

- на суму 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень 50 копійок, як сплату судового збору за забезпечення доказів;

- на суму 320 (триста двадцять) гривень 00 копійок, як сплату судового збору за виклик свідків;

- покласти на ОСОБА_2 .

Вжиті заходи забезпечення позову за ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.07.2016 року згідно до яких накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , згідно до ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Дніпровського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua .

Позивач:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , була зареєстрована та проживала за адресою квартири АДРЕСА_1 , - померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть видана заводським районним у м. Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис від 30.10.2017 року № 1152).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання АДРЕСА_10 .

Відповідач № 1 - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_4 .

Відповідач № 2 - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання АДРЕСА_12 .

Повний текст судового рішення складений 27.02.2020 року.

Суддя Івченко Т. П.