Постанова

Іменем України

12 травня 2020 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/5431/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогосудді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,

на рішення Рокитнянського районного суду Київської області

від 16 грудня 2019 року

в складі судді Литвина О.В.

у справі №375/1214/19 Рокитнянського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1 ,

третя особа - Рокитнянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області,

про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до Рокитнянського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Позов мотивовано тим, що рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 07.05.2008 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 для утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття. Однак, відповідач належним чином аліменти не сплачує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку державного виконавця станом на 01.04.2019 становить 44 512,19 грн. На дану суму заборгованості за період з 01.01.2015 по 01.04.2019 нараховано пеню у розмірі 244 215,33 грн.

Позивачка, посилаючись на те, що розмір пені не може перевищувати суму заборгованості по аліментам, просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 44 512,19 грн.

Відповідач позов не визнав та подав до суду відзив. Вказував, що розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, долучений до позовної заяви, є невірним, оскільки державним виконавцем не враховано всіх підтверджень (квитанцій) сплати ОСОБА_1 аліментів.

Крім того, посилався на те, що він не має можливості сплатити неустойку по аліментам, оскільки перебуває в тяжкому матеріальному стані. Зокрема, з нього стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј від всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, із заробітної плати проводяться інші стягнення, а саме частина заборгованості по аліментах на обох дітей, що загалом становить 70% всіх відрахувань із доходу.

За наведених обставин просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

РЗаочним рішенням Рокитнянськогорайонного суду Київської областівід 16 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання їх неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 35000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено та вирішено питання про судові витарти.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обгрунтування апеляційної скарги посилався на те, що судом не враховано, що заборгованість по аліментам виникла не з його вини. Зазначав, що він за трудовим договором працює в ТОВ «ЮТЕМ-ІНЖИНІРИНГ» та має мінливий дохід, за яким оплата проводиться за результатами індивідуальних робіт, і в разі відсутності завдань у певному місяці, відсутня і заробітна плата в цьому місяці.

Також, як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що судом при ухваленні рішення не враховано скрутного матеріального стану відповідача, у зв'язку з чим він не може сплачувати нараховану пеню по аліментах.

За наведених обставин просив скасувати рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 16.12.2019 у повному обсязі та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_3 подала відзив, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позову і доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.

Зазначала, що є безпідставними доводи відповідача про те, що на підприємстві, де він працює (ТОВ "ЮТЕМ-ІНЖИНІРИНГ") в нього мінливий дохід, у зв`язку з чим заборгованість по аліментам виникла не з його вини, оскільки на даному підприємстві він працює з 10.07.2017, тоді як рішення про стягнення аліментів ухвалено судом 12.03.2008. За період з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів до працевлаштування у ТОВ "ЮТЕМ-ІНЖИНІРИНГ" відповідач не зазначив причин несплати аліментів. До того ж, з моменту ухвалення рішення відповідач будь-яким чином ухилявся від сплати аліментів, змінював місце роботи та місце проживання, та при цьому про такі зміни боржник не повідомляв ні позивача, ні виконавчу службу.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність у відповідача на утриманні ще однієї дитини позивачка зазначила, що наявність ще одного утриманця у платника аліментів не знімає з нього обов`язку по належній оплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 .

За вказаних обставин просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 16.12.2019 залишити без змін.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 07.05.2008 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з 12.03.2008, та до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вищевказаного рішення 07 травня 2008 року Рокитнянським районним судом Київської області видано виконавчий лист.

В подальшому виконавчий лист від 07.05.2008 було втрачено, у зв'язку з чим за заявою ОСОБА_3 11 січня 2016 року видано дублікат виконавчого листа.

16 січня 2016 року державним виконавцем Рокитнянського районного відділу державної виконавчої служби винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання дублікату виконавчого листа від 11.01.2016.

Судом також встановлено, що рішення суду від 07.05.2008 відповідачем належним чином не виконувалося, що спричинило заборгованість по сплатіаліментів.

Згідно розрахунку, складеного державним виконавцем Рокитнянського районного відділу державної виконавчої служби, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів доньці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 01.04.2019 складає 44 512,19 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За приписами сімейного законодавства відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов'язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 вказував на те, що заборгованість виникла не з його вини, оскільки він працевлаштований за трудовим договором, однак має мінливий дохід, так як оплата проводиться за результатами індивідуальних робіт.

Колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги оскільки, як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки №127 від 06.08.2019 ОСОБА_1 дійсно з 10.07.2017 працює у Відокремленому виробничому відділі ТОВ «ЮТЕМ-ІНЖИНІРИНГ» на посаді електрозварника ручного зварювання 3 розряду. В даній довідці зазначено про розмір заробітної плати відповідача, з якої проводяться утримання на сплату аліментів. Також з довідки вбачається, що за деякі місяці 2018 та 2019 років заробітна плата відповідачу не нараховувалася.

Разом з тим, відсутність нарахування заробітної плати не свідчить про відсутності у зв`язку з цим обов`язку сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 . До того ж, за відсутності роботи у ТОВ «ЮТЕМ-ІНЖИНІРИНГ», де працює відповідач, останній не позбавлений був права працевлаштуватися на іншу роботу.

Крім того, слід зазначити, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з 01.01.2015, а у ТОВ «ЮТЕМ-ІНЖИНІРИНГ» ОСОБА_6 працює з 10.07.2017.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача в утворенні заборгованості по аліментам не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи апеляційним судом.

Як встановлено судом, згідно розрахунку, наданого позивачем, розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2015 по 01.04.2019 становить 244 215,33 грн. Розрахунок здійснено, виходячи із суми заборгованості в розмірі 44 512,19 грн.

Судом враховано матеріальне становище відповідача, за місцем роботи якого стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей та заборгованість з несплати аліментів. Розмір всіх утримань із заробітної плати відповідача у сукупності становить більше Ѕ частини його доходу.

З наведеного слідує, що є безпідставними доводи апеляційного скарги, що при ухваленні рішення судом не враховано матеріальний стан відповідача.

Крім того, наявність у відповідача ще однієї дитини та обов`язку сплачувати аліменти на її утримання і заборгованості по аліментам не знімає з нього обов`язку по належній оплаті аліментів на утримання іншої дитини.

Також, колегія суддів враховує, що звертаючись до суду з позовом, позивачка просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі заборгованості, тобто в сумі 44 512,19 грн, тоді розмір нарахованої пені становить 244 215,33 грн.

Суд першої інстанції, встановивши, що з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти, виникла заборгованість зі сплати аліментів, а також врахувавши матеріальний стан останнього, дійшов обгрунтованого та мотивованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів в сумі меншій ніж розмір заборгованості за аліментами, а саме в розмірі 35 000,00 грн, тоді як розмір заборгованості становить 44 512,19 грн.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 03 квітня 2019 року по справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування розміру заборгованості за аліментами, розрахованому державним виконавцем.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно та всебічноз`ясував обставини справи, дав належну оцінку всім доказам, наданимучасниками справи, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків, у зв`язку з чим дійшов обгрунтовано задовольнив позовні вимоги частково. Рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210200,00 грн), справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області 16 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 травня 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай