ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1334/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/979/20 Категорія: 304090000 Кирилюк Н. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Храпка В.Д., Вініченка Б.Б., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Крилової О.Л. на заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 червня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості, яка виникла у зв`язку з порушенням останньою умов кредитного договору № б/н від 28 травня 2010 року, на підставі якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та отримала у користування кредитну картку, яка в подальшому перевипускалася.

Своїм підписом відповідачка підтвердила, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку» складають між нею та банком договір банківського обслуговування, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Заявою відповідачки підтверджується той факт, що позичальниця повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

У подальшому, розмір кредитного ліміту збільшився до 8 000 грн. Встановлення та зміну кредитного ліміту за рішенням банку позивач обґрунтовував положеннями договору, що викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах кредитного ліміту.

Відповідач своєчасно кредит не погашав, що призвело до утворення заборгованості за кредитом, розмір якої за розрахунком банку станом на 04 березня 2020 року становила всього 14 247,14 грн. з яких:

3 176,34 грн. - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 3 176,34 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту);

0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками;

0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;

1 654,20 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;

8 261,97 грн. - нарахована пеня;

0,00 грн. - нараховано комісії;

а також штрафи:

500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

654,63 грн. - штраф (процентна складова).

Викладені у позовній заяві обставини підтверджуються копією заяви позичальниці, розрахунком заборгованості, випискою за договором, довідкою по кредитних картках, довідкою про зміну умов кредитування, копією витягу з «Тарифів», копією витягу з «Умов та правил надання банківських послуг».

Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 червня 2020 року позов залишено без задоволення.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що надані банком витяги з Тарифів та Умов достовірно не підтверджують обставини про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитування, зокрема домовленості про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пеню за несвоєчасне погашення кредиту, штрафних санкцій.

Районний суд вказав, що оскільки до простроченого тіла кредиту включені банком відсотки за користування кредитними коштами, порядок нарахування яких та їх розмір неузгоджені із позичальницею, визнав позовні вимоги в цій частині необгрунтованими.

За вказаних обставин, за відсутності підстав для стягнення тіла кредиту, вимоги про стягнення пені, штрафів та відсотків по ст. 625 ЦК України також залишив без задоволення.

Рішення районного суду оскаржено банком в апеляційному порядку, з посиланням на те, що суд допустив однобічність та неповноту судового розгляду, не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором, допустив невідповідність висновків суду обставинам справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Посилаючись на такі аргументи, апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На апеляційну скаргу відзив не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

З матеріалів справи встановлено, що 28 травня 2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про укладення договору про надання банківських послуг та про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», у якій зазначила особисту інформацію про себе: паспортні дані, ідентифікаційний податковий номер, місце проживання, реєстрації та контактний телефон, а також виявив бажання оформити на своє ім`я дебетову особисту картку (а.с. 31).

Дебетова картка - банківська карта Банку (п. 1.1.1.21 Умов та правил) дозволяє використовувати кошти доступного залишку на депозитному рахунку, до якого вона прив`язана (якщо умовами договору обслуговування картки не зазначено інше).

Відомостей про наявність та розмір кредитного ліміту по дебетовій картці, процентів за користування кредитом, строків та порядку повернення коштів, розміру пені та штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту, тощо в анкеті-заяві не зазначено.

При цьому, між кредитною та дебетовою є деякі відмінності, а саме: за дебетовою карткою клієнт може керувати особистими коштами, відсотки за використання яких відсутні, а при необхідності може скористатися і грошима банку, проте як власник кредитної картки може розпоряджатися певною сумою, виданою йому банком, але надалі зобов`язаний повернути кошти. Також банківськи картки можуть бути і дебето-кредитними.

Звернувшись з даним позовом до суду першої інстанції та посилаючись на обставини зазначені вище, позивач не вказує, яку ж саме картку отримала особа відповідно до Анкети-заяви від 28 травня 2010 року, доданої позивачем. Банк зазначає в позовній заяві, що підписавши заяву між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним і містить в собі умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

До анкети-заяви позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті банку, що не містять підпису відповідачки.

У вказаній анкеті-заяві відповідач погодився, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, Пам`яткою клієнта, що розташовані на сайті позивача, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, екземпляр якого відповідачці надано для ознайомлення в письмовому вигляді. Зі змінами Умов і правил надання банківських послуг зобов`язалася ознайомитися самостійно на сайті www.privatbank.ua.

Заявляючи вимоги про стягнення грошових сум, позивач надав копію анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 28 травня 2010 року, копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт, копію витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку по рахунку позичальниці, довідку про отримані відповідачкою кредитні картки та строки їх дії, а також довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитних карток.

Означеної в анкеті-заяві Пам`ятки клієнта матеріали справи не містять.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно виписки по рахунку ОСОБА_1 та довідки про зміну умов кредитування на банківській картці відповідачки було встановлено кредитний ліміт, в межах якого відповідачка користувалася грошовими коштами.

За змістом виписки по рахунку є очевидним здійснення банківських операцій, зокрема отримання готівки, зняття готівки в банкоматі, поповнення картки через термінал і т.д.

Таким чином, виходячи із встановлених вище обставин, зокрема підписання відповідачкою анкети-заяви та користування кредитними коштами, наданими на дебетову картку, 28 травня 2010 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено банківський договір на умовах як кредитного так і банківського рахунку.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Виходячи зі змісту підписаної заяви, частинами кредитного договору є Пам`ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг Тарифи банку, оскільки саме їх змістом встановлений ряд умов, необхідних для кредитного договору.

При цьому, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про неврахування як належного та допустимого доказу на підтвердження умов договору саме наданих банком Витягу з Тарифів та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку та укладаючи з позивачем договір.

Крім того, в даному випадку також неможливо застосовувати до даних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк». Тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року ( справа № 342/180/17), яка в свою чергу узгоджується з постановою ВСУ від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), і на яку посилається районний суд під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Таким чином, доводи апелянта про те, що відсутність підпису позичальника на цих Умовах та Правилах не свідчить про факт не ознайомлення з ними та не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами саме на таки умовах, є безпідставними та відхиляються апеляційним судом.

На підтвердження наявності заборгованості у ОСОБА_1 перед позивачем та розміру такої заборгованості, банком надано до суду розрахунок заборгованості ( а.с. 5-22) виписку по рахунку відповідачки, довідку по кредитних картках (а.с. 29), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 30)

За розрахунком банку станом на 04 березня 2020 року заборгованість відповідачки перед позивачем становила всього 14 247,14 грн. з яких:

3 176,34 грн. - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 3 176,34 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту);

0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками;

0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;

1 654,20 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;

8 261,97 грн. - нарахована пеня;

0,00 грн. - нараховано комісії;

а також штрафи:

500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

654,63 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З наданої банком виписки по рахунку, яка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року, вбачається, що розмір залишку по рахунку позичальниці збільшувався не тільки у зв`язку з видачею готівки, а і за рахунок нарахування відсотків за користування кредитним лімітом, відсотків за прострочений кредит, штрафу за прострочку, списання відсотків за користування кредитним лімітом (2,5 % залишку), списання відсотків за прострочений кредит, пені за прострочку.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" роз`яснив судам, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, належним чином дослідити поданий стороною доказ - розрахунок заборгованості за договором, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, зокрема, зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Проте враховуючи, що позичальниця періодично здійснювала погашення за наданим кредитом, у т.ч. й за необгрунтованими нарахуваннями, колегія суддів позбавлена можливості встановити дійсний розмір заборгованості (суму, яку фактично отримала у борг відповідачка)

За своїм змістом, неправильність розрахунку позивача полягає не в арифметичних діях, а в принципах та підставах нарахування боргу, що безумовно впливає на його розмір, який не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оскільки сторонами не узгоджений конкретний розмір відсотків за користування кредитним лімітом та відсотків за прострочений кредит і порядку їх нарахування, що включені до визначеного банком «простроченого тіла кредиту», позовні вимоги банку в цій частині правильно визначені районним судом необгрунтованими та залишені без задоволення.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (простроченого тіла кредиту), стягнути штрафи (фіксована частина та процентна складова) та нараховану пеню.

Розраховуючи суму заборгованості в частині нарахованої пені, а також штрафів, позивач не звернув увагу на те, що в заяві позичальника від 28 травня 2010 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», як невід`ємні частини договору.

При цьому, як вже зазначено вище, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Тарифами та Умовами ознайомилася відповідачка і з ними погодилася, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою дебетної банківської картки взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати пені та щодо сплати штрафів у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування.

Враховуючи викладене, колегія суддів констатує відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь банку заборгованості за штрафними санкціями у вигляді пені та штрафів (фіксована частина та процентна складова) у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині.

Перевіряючи доводи апелянта в частині стягнення з боржника відсотків на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, колегія суддів виходить з наступного.

Вказаною статтею передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми, передбачені ст. 625 ЦК України.

Питання про стягнення інфляційних витрат в суді першої інстанції банком не ставилось.

В розрахунку заборгованості відсотків за ч. 2 ст. 625 ЦК України банк нарахував відсотки за прострочений кредит з 01 жовтня 2019 за ставкою 86,40, не підтвердивши при цьому, що такий розмір відсотків був узгоджений з позичальником під час укладення з ним договору.

Оскільки позичальником не підписані Умови та Правила, які передбачають сплату процентів, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 86, 4% річних, то така ставка не може бути застосована в даних правовідносинах. Відтак, банк має право на стягнення за ст. 625 ЦК України у встановленому законом розмірі (3% річних), а не в заявленому розмірі (86,40% річних).

В той же час, відповідно до довідки, наданої АТ КБ «ПриватБанк» в суд першої інстанції, відповідачці видавалися картки, термін дії останньої до 03/21, що свідчить про те, що кредитні правовідносини між сторонами тривають, що виключає можливість застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд ухвалив законне та обґрунтоване рішення, всебічно розглянувши надані позивачем докази, надавши їм відповідну оцінку.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому у задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 червня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді