СЕРЕДИНО-БУДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Справа № 586/283/20
Номер провадження 2/586/79/20
23 вересня 2020 року м.Середина-Буда
Середино-Будський районний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Темірова Ч.М.,
за участі секретаря судового засідання Спиридонова А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Середина-Буда без фіксації судового засідання технічними засобами згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу №586/283/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних,-
Позивач через свого представника, який діє на підставі ордеру, адвоката Нечваль Я.В., звернувся до суду з позовною заявою в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 27.07.2019 в сумі 111 578,00грн, з яких 109 200,00грн - основна сума боргу, 764,00грн - інфляційні збитки, 1 613,00грн - 3 відсотки річних.
Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 23.07.2019 між ним та відповідачем було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочковою І.Л. за реєстровим № 556.
Відповідно до п.1 вказаного договору позики відповідач (позичальник за договором) отримав від позивача (позикодавець за договором), а позивач передав у власність відповідачу грошову суму в національній валюті України в розмірі 109 200,00 грн. Передачу грошей було здійснено до підписання договору позики.
Згідно з п.2 договору позики сторони за цим договором домовились про те, що вказана позика є безпроцентною, повернення вказаної суми позики має бути здійснено не пізніше 22 вересня 2019 року, а виконання за цим договором має бути здійснено готівкою в межах міста Києва або за іншою адресою, вказаною позикодавцем, або шляхом перерахування вказаної суми на рахунок, зазначений позикодавцем.
Відповідно до п.7 договору позики після повернення боргу, позивач повинен буде видати відповідачу власноручну розписку в простій письмові формі про одержання грошей.
Проте у строк до 22.09.2019 відповідач не повернув позивачу позику в сумі 109 200,00грн та відповідно позивач не видавав відповідачеві розписки про одержання грошей.
Таким чином, у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору позики та небажанням в добровільному порядку повернути суму боргу, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, в поданій позовній заяві просив суд розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами по справі, також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи будучи повідомлений належним чином, про що є відомості в матеріалах справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву також не скористався.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином враховуючи вищевказану норму закону, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Повно та всебічно дослідивши письмові докази по справі, надавши їм відповідну правову оцінку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що 23.07.2019 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочковою І.Л. за реєстровим № 556, відповідно до п.1 якого відповідач отримав від позивача, а позивач передав до підписання цього договору у власність відповідачу грошову суму в національній валюті України в розмірі 109 200,00грн, зі строком повернення позики не пізніше 22.09.2019.
Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
В свою чергу позивач зобов`язання взяті на себе за договором позики виконав у повному обсязі, надавши відповідачу у власність обумовлену суму грошових коштів, що підтверджується ч.2 п.1 договору позики.
За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно із ч.1, 3 ст.631 ЦПК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Відповідно до п.7 договору позики після повернення боргу, позивач повинен буде видати відповідачу власноручну розписку в простій письмові формі про одержання грошей.
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У зазначеній нормі закріплюється головний елемент змагального початку цивільного процесу - кожній заінтересованій особі слід довести факти, які обґрунтовують її юридичну позицію.
Доказів, які б спростовували твердження позивача про невиконання відповідачем умов договору позики в частині повернення грошових коштів, зокрема зазначеної в п.7 договору позики власноручної розписки позивача, відповідачем надано не було.
Враховуючи, що договір позики є реальним, то укладення договору позики у письмовій формі підтверджує факт отримання позичальником грошових коштів.
Наведене повністю узгоджується з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеною в ухвалі від 20.06.2019 у справі №333/953/18, згідно з якою посилання на відсутність розписки про отримання коштів за договором позики є необгрунтованим, оскільки письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Тобто факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики у письмовій нотаріальній формі свідчить про отримання відповідачем позики в сумі 109 200 грн.
Таким чином, всупереч п.2 договору позики, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, грошові кошти в сумі 109 200 грн позивачу у встановлені строки не повернув, чим самим порушив умови зазначеного договору позики.
Щодо стягнення з відповідача за невиконання умов договору позики інфляційних витрат та трьох процентів річних суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з ч.1, 2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. При цьому боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Так, зокрема пунктом 4 договору позики встановлена цивільно-правова відповідальність за порушення умов договору та визначено, що у разі неповернення боргу в сумі і строки, передбачені даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.
Суд погоджується з наведеним у позовній заяві розрахунком сум заборгованості, що стягуються, зокрема збитків від інфляційних витрат та трьох процентів річних, оскільки він є обгрунтованим та таким, що відповідає вимогам положень цивільного законодавства України у повному обсязі.
Оскільки суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України та враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1115,78 гривень.
Щодо покладення на відповідача понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Суд, враховуючи вищевикладене та положення ст. 137 ЦПК України, розподіляючи витрати, вважає, що надані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. При цьому, суд враховує, що розмір таких витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, а тому суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо їх відшкодування.
Також ухвалою Середино-Будського районного суду Сумської області від 02.04.2020 було задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову та накладено арешт на автомобіль марки Nissan, модель Maxima, 2001 року випуску, колір чорний, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , право власності про реєстрацію транспортного засобу зареєстроване за ОСОБА_2 (мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Солом`янським РУ ГУ МВС України в м. Києві 14.03.2009, ІПН НОМЕР_5 ).
Відповідно до ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 158, 263-265, 274, 279, 280, 284, 288-289 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) заборгованість за договором позики від 27.07.2019, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Бочковою І.Л., № в реєстрі 556, в сумі 111 578,00грн, з яких 109 200,00грн - основна сума боргу, 764,40грн - інфляційні збитки, 1 613,60грн - 3 проценти річних.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 1 115,78грн, та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00грн.
Захід забезпечення позову, застосований ухвалою Середино-Будського районного суду Сумської області від 02.04.2020 шляхом накладення арешту на автомобіль марки Nissan, модель Maxima, 2001 року випуску, колір чорний, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , право власності про реєстрацію транспортного засобу зареєстроване за ОСОБА_2 (мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Солом`янським РУ ГУ МВС України в м. Києві 14.03.2009, ІПН НОМЕР_5 ), продовжує діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказаний захід забезпечення позову діє до повного виконання судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Уцьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом, а саме до Сумського апеляційного суду через Середино-Будський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий суддя Ч.М.Теміров