РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/269/20

20 травня 2020 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Левчук В.В.

секретар судового засідання Зберун К.Ф.

за участю:

позивача - не з`явився

представника позивача - не з?явився

відповідача - не з`явився

третьої особи - не з?явився

третьої особи - не з?явився

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у приміщенні Костопільського районного суду Рівненської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу№ 564/269/20 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації (м.Костопіль Рівненської області, вул.Незалежності 7), Костопільська районна державна адміністрація Рівненської області (м.Костопіль Рівненської області, вул.Незалежності 7) про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Костопільського районного суду Рівненської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації, Костопільська районна державна адміністрація Рівненської області про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з грудня 1999 року, який розірвано за рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 09.10.2017 року у цивільній справі №564/1549/17. Від шлюбу сторони мають п`ятеро дітей: дочку ОСОБА_3 , синів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , доньку ОСОБА_7 . Троє дітей: сини ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають з позивачем в м.Клайпеда, Литовська республіка. Дочка ОСОБА_3 проживає з відповідачем в м.Костопіль, дочка ОСОБА_7 навчається і проживає у м.Рівне, син ОСОБА_4 вже працює. Вказує, що протягом останніх п`яти років відповідач не цікавиться синами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які проживають з позивачем, не спілкується з ними, не піклується про них, не підтримує їх, не надає допомоги на їх утримання, не проявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти, що негативно впливає на дітей. Вказує, що надав нотаріально засвідчену заяву про те, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_8 та сина ОСОБА_9 .

В судове засідання позивач та її представник не з`явились. Представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату і час розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації, Костопільська районна державна адміністрація не забезпечили явку повноважного представника в судове засідання, письмового висновку щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи не подали.

Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно приписів ч.3 ст.200 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_9 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 03.10.2008 року Маломидською сільською радою Костопільського району Рівненської області, актовий запис про народження №10 від 03.10.2008.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_8 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 22.07.2011 року відділом державної реєстрації цивільного стану Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис про народження №271 від 22.07.2011.

Неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з квітня 2018 року навчається у Клайпедській промгімназії «Сантарвєс». У 2019 році закінчив четвертий клас з оцінками «добре» та «дуже добре», що підтверджується характеристикою від 27.08.2019 року №D3-79 виданою Клайпедською промгімназією «Сантарвєс».

Неповнолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 01.09.2018 року почав навчання в 1-С класі Клайпедської промгімназії «Сантарвєс», що підтверджується характеристикою від 28.08.2019 року №D3-80 виданою Клайпедською промгімназією «Сантарвєс».

28 жовтня 2019 року ОСОБА_2 склав заяву, у якій вказав, що перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки підписаної ним заяви, заявив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його дітей: малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Правові наслідки відмови від виконання батьківських обов`язків та батьківських прав йому роз`яснено. Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Рівненської області Гладишем О.А. та зареєстрована в реєстрі за №2203.

З позовної заяви також вбачається, що малолітні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживають разом з матір?ю ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 .

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.ч.1,2,6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України).

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 Сімейного кодексу України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України» право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України» хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України» втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей.

Враховуючи обставини справи, судом встановлено, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітніх сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На підставі викладеного, керуючись якнайвищими інтересами дітей, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітніх дітей: сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, в даному випадку, є необхідним засобом захисту прав та інтересів дітей.

За час розгляду справи, відповідач не надав суду доказів його виправлення, бажання брати участь у вихованні та утриманні дітей, а також вчинення будь-яких дій, спрямованих на відновлення сімейних стосунків з дітьми.

Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України).

Також судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Крім того, суд ухвалює рішення за відсутності висновку органу опіки та піклування, оскільки відповідно до ч.4 ст.19 Сімейного кодексу України такий висновок є необхідним при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав, а у даному випадку відповідач позовні вимоги визнав повністю, що свідчить про відсутність такого спору.

Водночас вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав можливе лише за рішенням суду, відтак суд не вбачає підстав ухвалити рішення за відсутності спору між позивачем та відповідачам за умови визнання відповідачем позовних вимог щодо позбавлення його батьківських прав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно приписів ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При поданні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією від 29.01.2020.

Таким чином, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню судовий збір у розмірі 420,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.142, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації (м.Костопіль Рівненської області, вул.Незалежності 7), Костопільська районна державна адміністрація Рівненської області (м.Костопіль Рівненської області, вул.Незалежності 7) про позбавлення батьківських прав - задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_2 ) батьківських прав відносно малолітніх дітей: сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 видана 03.10.2008 року Маломидською сільською радою Костопільського району Рівненської області, актовий запис про народження №10 від 03.10.2008) та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 видане 22.07.2011 року відділом державної реєстрації цивільного стану Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис про народження №271 від 22.07.2011.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) з Державного бюджету судовий збір у розмірі 420 /чотириста двадцять/ грн. 40 копійок, сплачений згідно квитанції від 29.01.2020 при поданні позовної заяви.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня проголошення.

У зв`язку із неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершився розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 20.05.2020.

СуддяВ. В. Левчук