Справа № 296/5411/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

"19" лютого 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частини квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Корольовського районного суду м.Житомира з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.11.2014 року та в період шлюбу придбали майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Хоча право власності на квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 січня 2016 року за №51428514 за відповідачем, однак квартира куплена у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя і частки сторін є рівними. Після придбання квартири сторони вселились до неї, зареєструвались і проживають в ній до цього часу.

В даний час між сторонами склались конфліктні відносини та відповідач відмовляється в позасудовому порядку вирішити питання про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірної квартири.

Ухвалою суду від 10.07.2019 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано судді Адамовичу О.Й. для розгляду, у зв`язку зі звільненням 01.08.2019 року судді Галасюка Р.А. у відставку.

Ухвалою суду від 03.10.2019 прийнято вказану справу до провадження, в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

03.12.2019 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, витрати по сплаті судового збору просила стягнути з відповідача. Щодо прийняття заочного рішення у справі не заперечувала.

Від відповідача відзив на позов до суду не надходив, копія ухвали про відкриття провадження, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання (перебування) відповідача, а також відповідача було повідомлено судовими повістками (а.с. 25-26, 32-33, 39-40,58-59).

Крім того, відповідача викликався в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке оприлюднено 30.10.2019, 03.12.2019, 23.01.2020 (а.с.29, 38,51).

Проте, у судові засідання відповідач жодного разу не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив.

Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Як встановлено ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, покази свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судом встановлено, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 21.11.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Баранівського районного управління юстиції у Житомирській області від 21.11.2014 (а.с.3).

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11.12.2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.57).

В період шлюбу сторонами було набуте майно - квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. 05.01.2016 р. зареєстрованого в реєстрі за № 69 (далі за текстом - договір) (а.с. 8, 9).

Оскільки покупцем майна виступив відповідач, право власності на квартиру було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 січня 2016 року за №01 саме за ОСОБА_2 (а.с. 10, 55).

Згідно п. 2.1. продаж вчинено за домовленістю сторін за 115680грн.

Відповідно до п. 1.6. договору, укладання цього правочину відбувається за письмовою згодою дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. 05.01.2016 року за р.№68.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засідання зазначила, що позивачка є її рідною донькою. Пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її дочка (позивачка) одружилася та після одруження разом з чоловіком (відповідачем) проживали в селі Червонопрапорне. В січня 2016 року за спільні кошти була придбана квартира в м. Житомирі для сімейного життя, в якій вони спільно проживали. Свідок вказала, що вона разом з чоловіком дали своїй доньці (позивачці) гроші в сумі сім тисяч доларів США на придбання квартири, це був їхній подарунок доньці.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засідання зазначила, що позивачка є її подругою. Пояснила, що в 2014 року позивачка одружилася та спочатку разом з чоловіком (відповідачем) проживала в селі Червонопрапорне, а в січня 2016 року за спільні кошти батьків позивачки та відповідача в сумі чотирнадцять тисяч доларів США придбали квартиру в м. Житомирі. Шлюбний договір не укладався. Також вказала, що кошти на квартиру давали батьки позивачки та відповідач в рівних долях по сім тисяч доларів США кожна сторона.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначила, що позивачка є її подругою. Пояснила, що в листопаді 2014 року позивачка з відповідачем одружилися та після одруження проживали у батьків позивачки. В січні 2016 року подружжя за спільні кошти придбало квартиру у м. Житомирі. Зі слів позивачки, кошти на придбання квартири давали батьки позивачки в сумі сім тисяч доларів США та відповідач в сумі сім тисяч доларів США.

За положеннями ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За приписами ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За змістом ст.ст. 12, 13, 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 60, 61, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Таким чином, оскільки придбана спірна квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю сторін, так як придбана за час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, зважаючи на походження коштів, які були сплачені за договором купівлі-продажу, виходячи з рівності часток кожного з сторін на спірне майно, суд вважає за можливе визнати за позивачкою в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину спірної квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір по справі в розмірі 768, 40 грн

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 21, 60, 61, 63, 69, 70, СК України, ст. 370 ЦК України, ст.ст. 4-13, 76-81, 264, 265, 268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частини квартири задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальна площа якої складає 24,1 кв.м, жила площа - 11,4 кв.м., придбану на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05 січня 2016р., посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. за реєстровим №69.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного рішення:28.02.20.