ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/7876/18 Головуючий суддя І інстанції Харченко А. М.
Провадження № 22-ц/818/4600/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про позбавлення батьківських прав
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: -Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря : Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 23 червня 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Харченко А.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Московського району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї,

встановив:

15 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Позовна заява мотивована тим, що 11 червня 2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 28 листопада 2013 року рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Відповідач ще до розлучення пішов із сім`ї та не повідомив де проживає, причину своїх дій та як буде приймати участь в житті та вихованні дитини. На час подання позову, відповідач повністю не проявляє уваги до своєї доньки, не займається її вихованням, відмовляється від виконання батьківських обов`язків, не забезпечує її матеріально та жодним іншим способом не проявляє батьківського піклування про свою доньку. При цьому позивач зі свого боку будь-яких перешкод відповідачу щодо спілкування з донькою не чинила. Неодноразово намагалася сприяти контакту між відповідачем та дитиною для спілкування та участі батька у вихованні та розвитку дитини, але результату не має. В свою чергу, позивач надає усі необхідні умови для забезпечення своєї доньки як в матеріальному аспекті, так і сприяє повноцінному моральному розвитку дівчинки.

Зазначила, що вдруге вийшла заміж та створила сім`ю з чоловіком, який добре відноситься до ОСОБА_4 , доньки сторін, піклується та доглядає за дівчинкою та має в подальшому намір її вдочерити. Крім того, на сьогоднішній день позивач з донькою проживають в комфортабельній двокімнатній квартирі, де дитина має місце для навчання та відпочинку. За таких умов вважають, що наявні всі законні обставини для позбавлення відповідача відносно неповнолітньої доньки батьківських прав з підстав, що він не виконує свої обов`язки по вихованню та утриманню дитини (а.с. 29-33, 75-79).

На підставі вищевикладеного, уточнивши свої позовні вимоги 12 липня 2018 та 05 жовтня 2018 ркоу ОСОБА_1 остаточно просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо його малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 930 гривень, щомісячно до досягнення нею повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, визначеного на дитину відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви, також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

ОСОБА_2 01 жовтня 2018 року звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Московського району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просить зобов`язати ОСОБА_5 усунути перешкоди у вихованні і вільному спілкуванні з донькою шляхом визначення наступних годин особистого спілкування з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : перша, третя субота або неділя місяця з 09.00. до 18.00 за місцем проживання дитини; два тижня у період літніх канікул на території проживання батька дитини; необмежене спілкування з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою. Зобов`язати ОСОБА_1 за два дні до дня його зустрічі з донькою засобами телефонного, поштового, або електронного зв`язку надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомляти позивача про це особисто на наступний день з дня настання таких обставин, стягнути на

його користь судові витрати.

Свою зустрічну позовну заяву мотивував тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу на підставі рішення суду донька сторін залишилася проживати з відповідачем. Фактично, з самого моменту розлучення, у сторін виникли непорозуміння щодо участі батька дитини у її вихованні, відвідуванні, виникли штучні перешкоди зі сторони відповідача та осіб, які проживають разом з донькою, стосовно неможливості нормального спілкування з донькою. Востаннє позивач бачився з донькою ОСОБА_6 24 лютого 2016 року, коли приїздив з м. Кременчук у м. Харків на прохання відповідача ОСОБА_1 у територіальний підрозділ ЦНАП Московського району м. Харкова для надання письмового дозволу на зміну місця реєстрації проживання неповнолітньої дитини, оскільки подальше майже трирічне перебування дитини на території м. Харкова без позначки про Харківське місце реєстрації проживання надалі ускладнило б життя самої дитини. При цьому жодних перешкод для цього позивач зі свого боку не чинив.

Зазначив, що 19.06.2014 р. позивач звертався до Служби у справах дітей Московського району Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною. За результатами даного звернення з ОСОБА_5 було проведено профілактичну бесіду щодо недопущення перешкоджання вільному спілкуванню батька з дитиною. Проте можливості спілкування з дитиною у м. Кременчук за місцем проживання позивача за зустрічним позовом йому не було надано у зв`язку з тим, що дитина була надто малою та їй би було складно залишатись без матері на тривалий проміжок часу. Після роз`яснювальної бесіди певний час колишня дружина дозволила батькові бачитися з донькою в м. Харків і принаймні раз на місяць протягом одного вихідного дня, він проводив час з донькою. Але під час домовленості про зустріч з дитиною відповідач принижувала позивача, ухилялася від прямої відповіді про зустріч з дитиною. Після укладення шлюбу з іншим чоловіком ОСОБА_7 відповідач сказала домовлятися про зустріч з донькою з останнім. Потім позивачу стали погрожувати позбавленням батьківських прав, не намагатися зустрітися з донькою, припинити направляти їй грошові кошти.

Вказав, що 23 листопада 2016 року комісією Управління служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради було прийняте рішення № 793, відповідно до якого позивачу було визначено порядок прийняття участі у спілкуванні з донькою ОСОБА_8 та у її вихованні згідно з наступним порядком: перша, третя субота місяця з 9.00 до 18.00 за місцем проживання дитини та два тижні у період літніх канікул на території проживання батька дитини. Фактично, з моменту прийняття даного рішення, відповідач ігнорувала це рішення Служби у справах дітей, продовжувала чинити перешкоди спілкуванню позивача з донькою та взяття участі у її вихованні. Він є психічно і фізично здоровою людиною, на обліку в наркологічному чи психіатричному диспансерах не перебуває, шкідливих звичок не має, перебуває у другому шлюбі з гр. ОСОБА_9 та виховує 10-річного пасинка, беручи активну участь у його всебічному розвиткові, отже, перешкод у спілкуванні з донькою від першого шлюбу ОСОБА_6 , які б могли на неї негативно вплинути, не має.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 23 червня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 , на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 930 (дев`ятсот тридцять) грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 15.06.2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 в доход держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради - відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 - задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено порядок участі ОСОБА_2 , у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши час: перша, третя субота місяця з 09.00 до 18.00 за місцем проживання дитини та два тижні у період літніх канікул на території проживання батька дитини.

В іншій частині в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Московського району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині відмови про позбавлення батьківських прав та ухвалити в цій частині нове, яким її позов задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вказала, що з наданих нею доказів суду вбачається, що ОСОБА_2 не піклується про дитину, не забезпечує доцільного медичного огляду, не цікавиться її успіхами в навчанні, батьківські збори не відвідує, з чого слідує, що відповідач не виконує батьківські обов`язки щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначила, що відповідач не піклувався та не виховував дитину вже тривалий час, дитина вже за велику кількість років його забула, і зустрічі з ним будуть погано впливати на психіку дівчинки, тим більше проживання два тижні у період літніх канікул далеко від своєї родини, більш того від матері.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення залишити без змін.

Вказав, що суд надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав вимоги та доводи зустрічної позовної заяви. При цьому вказав, що після розірвання шлюбу на підставі рішення суду донька сторін залишилася проживати з відповідачем. Фактично, з самого моменту розлучення, у сторін виникли непорозуміння щодо участі батька дитини у її вихованні, відвідуванні, виникли штучні перешкоди зі сторони відповідача та осіб, які проживають разом з донькою, стосовно неможливості нормального спілкування з донькою. Востаннє позивач бачився з донькою ОСОБА_6 24 лютого 2016 року, коли приїздив з м. Кременчук у м. Харків на прохання відповідача ОСОБА_1 у територіальний підрозділ ЦНАП Московського району м. Харкова для надання письмового дозволу на зміну місця реєстрації проживання неповнолітньої дитини, оскільки подальше майже трирічне перебування дитини на території м. Харкова без позначки про Харківське місце реєстрації проживання надалі ускладнило б життя самої дитини. При цьому жодних перешкод для цього позивач зі свого боку не чинив. Крім того, ще 19.06.2014 р. позивач звертався до Служби у справах дітей Московського району Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною. За результатами даного звернення з ОСОБА_5 було проведено профілактичну бесіду щодо недопущення перешкоджання вільному спілкуванню батька з дитиною. Проте можливості спілкування з дитиною у м. Кременчук за місцем проживання позивача за зустрічним позовом йому не було надано у зв`язку з тим, що дитина була надто малою та їй би було складно залишатись без матері на тривалий проміжок часу. Після роз`яснювальної бесіди певний час колишня дружина дозволила батькові бачитися з донькою в м. Харків і принаймні раз на місяць протягом одного вихідного дня, він проводив час з донькою. Але під час домовленості про зустріч з дитиною відповідач принижувала позивача, ухилялася від прямої відповіді про зустріч з дитиною. Після укладення шлюбу з іншим чоловіком ОСОБА_7 відповідач сказала домовлятися про зустріч з донькою з останнім. Потім позивачу стали погрожувати позбавленням батьківських прав, не намагатися зустрітися з донькою, припинити направляти їй грошові кошти. 23.11.2016 комісією Управління служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради було прийняте рішення № 793, відповідно до якого позивачу було визначено порядок прийняття участі у спілкуванні з донькою ОСОБА_8 та у її вихованні згідно з наступним порядком: перша, третя субота місяця з 9.00 до 18.00 за місцем проживання дитини та два тижні у період літніх канікул на території проживання батька дитини. Фактично, з моменту прийняття даного рішення, відповідач ігнорувала це рішення Служби у справах дітей, продовжувала чинити перешкоди спілкуванню позивача з донькою та взяття участі у її вихованні.

Зазначив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав, з його сторони вживалися всі можливості щодо побачень з дитиною, він цікавиться її життям. Звертався до директора школи письмово, оскільки проживає у м. Кременчуг, однак відповіді на свій лист так і не отримав. Вважає, що директор школи надаючи йому як батькові дитини характеристику, що він не цікавиться дитиною, то вона вводить суд в оману, та директор ОСОБА_10 зробила передчасні висновки директор ОСОБА_10 .

Відзив на скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду у повній мірі відповідає.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, що у даному випадку не встановлено. Наразі відповідач з вини позивача не має змоги спілкуватися з дитиною. Відомостей про те, що до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, в матеріалах справи немає.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Статтею 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інш.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Згідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Частиною 2 та 3 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав визначені ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовляє за його необгрунтованістю.

Відповідно до змісту ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від перебування їх у шлюбі.

Згідно зі ст.ст. 157, 180 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Зі змісту ст. 181 Сімейного кодексу України, судом стягуються аліменти на утримання дитини з того з батьків, хто ухиляється від виконання обов`язку утримувати дитину, незалежно від спільного чи окремого проживання з дитиною.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями ч.2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Судовим розглядом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.11.2013 року шлюб між сторонами розірваний. Місце проживання дитини сторін визначено разом з матір`ю.

Згідно з висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав, ОСОБА_2 , відносно малолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 07.12.2018 № 778, в інтересах дитини, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.133-135).

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.11.2016 р. № 793 Про встановлення фізичним особам порядку участі у вихованні дітей, ОСОБА_2 встановлено порядок участі у вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши час: перша, третя субота місяця з 09.00 до 18.00 за місцем проживання дитини та два тижні у період літніх канікул на території проживання батька дитини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 має постійне місце роботи, характеризується позитивно, на обліках лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав стосовно ОСОБА_2 та стягнення аліментів, закріплення за малолітніми дітьми житла, суд першої інстанції, виходив із того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, під час розгляду справи судом першої інстанції не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання дитини і свідомого нехтування ним своїми обов`язками, тому підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, установлені пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, відсутні.

Згідно правової позиції, яка викладена у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав є крайнім заходом впливу на нього, при цьому суд правильно погодився із висновком органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, альтернативні заходи реагування держави до відповідача не вживалися, а позбавлення батьківських прав тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Оскільки наявні у справі докази у своїй сукупності беззастережно не підтверджують, що відповідач навмисно ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а відомості про умисне ухилення батька від виконання своїх обов`язків ґрунтуються лише на поясненнях позивача внаслідок чого їх не можна вважати повністю обґрунтованими, то суд першої інстанції правильно та відповідно до вказаної норми права, відмовив у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, що є винятковою мірою.

Щодо часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 щодо усунення ОСОБА_2 перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлення порядку участі ОСОБА_2 , у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши час: перша, третя субота місяця з 09.00 до 18.00 за місцем проживання дитини та два тижні у період літніх канікул на території проживання батька дитини, колегія суддів також не знаходить підстав для скасування оскаржуваного рішення в цій частині, з підстав викладених вище.

Доводи скарги ОСОБА_1 , що відповідач не цікавиться дитиною, що відповідач не піклувався та не виховував дитину вже тривалий час, дитина вже за велику кількість років його забула, і зустрічі з ним будуть погано впливати на психіку дівчинки, тим більше проживання два тижні у період літніх канікул далеко від своєї родини, більш того від матері, спростовуються матеріалами справи та нічим не підтверджені, і тому колегія суддів їх відхиляє.

В іншій частині рішення не оскаржувалося та не переглядалося.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.ст.374, 375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 червня 2020 року-залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 19 жовтня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

А.В.Котелевець.