Справа №367/8343/16-ц
Провадження № 2/367/423/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

судді Карабаза Н.Ф.,

за участю секретаря Стародубець О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного нажитого майна

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного нажитого майна, яку мотивує тим, що перебувають у шлюбі з відповідачем з 25.11.2011 року. Її чоловіком за час подружнього життя було придбано квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В процесі подружнього життя не змогли з відповідачем дійти згоди щодо розподілу спільного майна, він заперечує проти того, що вона має право на 1/2 частини квартири на праві спільної сумісної власності. У зв`язку із тим, що має намір подати позов про розірвання шлюбу та не планує вести подальше подружнє життя, має намір отримати грошову компенсацію у розмірі половини вартості квартири на підставі грошової оцінки, вартість якої складає 668467,51 грн. просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в сумі 334233,75 грн, що становить 1/2 вартості частки квартири, яка є об`єктом спільного майна подружжя, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 58,5 кв.м., судовий збір покласти на відповідача.

В подальшому позивачем подано уточнену позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ спільного нажитого майна. В уточненій позовній заяві позивач вказує, що з 25.11.2011 року з відповідачем ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.11.2017 року. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15.12.2016 року по справі №367/8351/16-ц шлюб між ними розірвано, після розірвання шлюбу її прізвище ОСОБА_2 змінено на дошлюбне - ОСОБА_2 .У даному шлюбі набуто у спільну сумісну власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею: 58,5 кв.м., яка зареєстрована на ім`я відповідача, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_2 від 12.12.2014 року, витягом про державну реєстрацію прав №30913920 від 12.12.2014 р., технічним паспортом на квартиру, а також інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.12.2017 року.Після набуття у власність вказаної квартири, разом з відповідачем спільними зусиллями і працею та за спільні кошти здійснили ремонт, сплачували комунальні послуги, а також до припинення шлюбних відносин фактично проживали у вказаному помешканні, що можуть підтвердити, зокрема свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_9 яка мешкали по сусідству. Факт сплати нею комунальних послуг, зокрема підтверджується квитанцією від 30.01.2016 року. Крім цього, займалася створенням ОСББ «ЛІСОВИК-ІР» та працювала у вказаному ОСББ, про що свідчить відповідний запис у її трудовій книжці. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна від 09.11.2016 року, ринкова вартість спірної квартири становить 668467,51 грн. Зважаючи на визначену законом рівність часток у праві спільної сумісної власності кожного, вартість належної позивачу частки у спільному сумісному майні подружжя складає: 668 467,51 грн. / 2 = 334 233,75 грн. Питання про поділ набутого сторонами спору в період шлюбу спільного сумісного майна не вирішено, згоди щодо поділу зазначеного майна між сторонами не досягнуто, оскільки в зв`язку з реєстрацією права власності на вказану нерухомість на ім`я відповідача, останній її право на частку у спільному сумісному майні не визнає, добровільно поділити вказане майно відмовляється, до квартири не впускає, хоча вказана нерухомість була набута ними спільно. Оскільки відповідач її право на частку у спільному сумісному майні не визнає, домовитися з ним про поділ вказаного майна чи сплату половини вартості цього майна не представилось можливим, а також через неможливість реально розділити спірну квартиру та відсутність можливості спільного користування вказаним майном внаслідок припинення шлюбних відносин, то за захистом свого майнового права вимушена звертатися до суду. Просить визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних частка по 1/2 частині за кожним та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_10 . ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) грошову компенсацію вартості 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 в розмірі 334 233,75 грн. (триста тридцять чотири тисячі двісті тридцять три гривні 75 копійок) з одночасним припиненням її права на частку у спільній сумісній власності на вказане нерухоме майно, стягнути із відповідача на користь позивача всі судові витрати по справі.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому зазначив, що за час шлюбу була придбана квартира загальною площею 58,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка вважається майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 06.07.2011 року між ним та ОСОБА_11 (позикодавцем) було укладено договір позики, в якому вказано що позикодавець зобов`язується передати позичальнику грошову суму у розмірі 42000 доларів на купівлю в особисту приватну власність нерухоме майно, а саме квартиру. В договорі позики також вказано, що грошові кошти будуть перераховуватись за допомогою банківських системних платежів таких як «Золота Корона», «Leader» та іншими міжнародними сервісними платіжними системами. Перерахунок грошових коштів відбуватиметься в наступних валютах: долар, російський рубль. Також в договорі прописано, що після отримання повної грошової суми, позичальник зобов`язується надати позикодавцю розписку, яка буде підтвердженням того, що позичальник отримав вказану грошову суму за договором позики у повному обсязі. На підставі виписки щодо інформації про проведені операції у ПАТ КБ «Приватбанк» за грошовими переказами за період з 05.10.2011 по 05.10.2017 року, надані наступні грошові перекази на ім`я відповідача: 04.02.2012 року - 225000 російських рублів, що дорівнює 58500 грн, що дорівнює 7322 доларів США; 16.04.2012 року - 590000 російських рублів, що дорівнює 159300 грн, що дорівнює 21240 доларів США; 16.07.2012 року - 3005 доларів США, що дорівнює 21936 грн; 04.09.2012 року - 3000 доларів США, що дорівнює 23970 грн; 19.11.2012 року - 3000 доларів США, що дорівнює 23970 грн; 01.03.2013 року - 3000 доларів США, що дорівнює 23970 грн; 06.10.2014 року - 194000 російських рублів, що дорівнює 62080 грн, що дорівнює 4812 доларів США; 16.06.2015 року - 30000 російських рублів, що дорівнює 11400 грн, що дорівнює 521 доларів США; 01.10.2015 року - 2000 доларів США, що дорівнює 43120 грн. Загальний обсяг перерахованих коштів складає 47900 доларів США, з яких 42000 доларів США було витрачено на придбання квартири в особисту приватну власність за договором позики. В позовній заяві позивач заявляє, що за спільні кошти в квартирі був зроблений ремонт, але ніякі квитанції та документи не надає на підтвердження того, що саме вона внесла свої гроші на оздоблення нерухомого майна, ремонт яки є на даний час в квартирі зроблений на кошти його батька, який перераховував на підставі договору позики. Позивач була обізнана про те, що кошти витрачені на купівлю квартири та на її подальший ремонт належать йому особисто, а тому питання на визнання за колишньою дружиною 1/2 частки на квартиру при купівлі не ставилось і тому всі необхідні документи на купівлю квартири були оформлені на нього. Позивачкою не надано ніяких документів, щоб стосувались її офіційного доходу та внесення оплати на момент придбання квартири, не підтверджено придбання спірного майна за спільні кошти подружжя. Тому вказана нерухомість не може бути спільно нажитим майном та не має бути поділена між ними. Вважає, що вимоги позивача надумані і не відповідають закону, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Лантух Я.В. підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог, зазначив, що спірна квартира придбана ним та його батьком, який працює в Росії, є всі розписки, графік погашення та графік переказів коштів. Позивач фінансово не могла приймати участь у придбанні квартири, оскільки не працювала, стояла на біржі по безробіттю, а в ОСББ працювала головою 2 місяці.

Дослідивши докази по справі та заслухавши пояснення учасників процесу, свідка ОСОБА_12 суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_13 зареєстрували шлюб 25.11.2011 року Берездівською сільською радою Славутського району Хмельницької області, актовий запис 11.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.12.2014 року ОСОБА_2 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме, на ім`я ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_2 , виданого 12.12.2014 року реєстраційною службою Ірпінського міського управління юстиції Київської області.

Згідно Звіту про незалежну оцінку майна від 09.11.2016 року, ринкова вартість квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 становить 668467,51 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15.12.2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_3 змінено на ОСОБА_2 . Відповідно до свідоцтва про шлюб позивач після державної реєстрації шлюбу 27.04.2018 року змінила прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_2 .

06.07.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_11 (позикодавцем) було укладено договір позики, в якому вказано що позикодавець зобов`язується передати позичальнику грошову суму у розмірі 42000 доларів на купівлю в особисту приватну власність нерухомого майна, а саме квартиру. В договорі позики також вказано, що грошові кошти будуть перераховуватись за допомогою банківських системних платежів таких як «Western Union» та іншими міжнародними сервісними платіжними системами. Перерахунок грошових коштів відбуватиметься в наступних валютах: долар, російський рубль. Позичальник зобов`язаний після отримання повної грошової суми, обумовленої за договором позики, надати позикодавцю розписку, яка буде підтвердженням того, що позичальник отримав вказану грошову суму за договором позики у повному обсязі.

Згідно розписки від 01.10.2015 року ОСОБА_2 відповідно до договору позики від 06.07.2011 року отримав у борг у ОСОБА_11 42000 доларів США, що еквівалентно 334740 грн та зобов`язався повернути в строк до 06.07.2022 року.

Відповідно до виписок, наданих ПАТ КБ «Приватбанк» по рахунку ОСОБА_2 , на його рахунок за період з 05.10.2011 року по 05.10.2017 року за міжнародними грошовими переказами від ОСОБА_11 надійшло: 04.02.2012 року - 225000 російських рублів; 04.09.2012 року - 3000 доларів США; 19.11.2012 року - 3000 доларів США; 01.03.2013 року - 3000 доларів США; 06.10.2014 року - 194000 російських рублів; 16.06.2015 року - 30000 російських рублів; 01.10.2015 року - 2000 доларів США; 16.04.2012 року - 590000 російських рублів; 16.07.2012 року - 3005 доларів США.

В матеріалах справи містяться розписки, відповідно до яких ОСОБА_2 передав ОСОБА_15 грошові кошти на загальну суму 41000 доларів США в рахунок придбання квартири, розташованої у будинку за адресою: АДРЕСА_4 (Попередній договір №1л/490).

Також в матеріалах справи містяться видаткові накладні від 06.11.2014 року відповідно до яких одержувачем та платником товарів та послуг є ОСОБА_2 .

Згідно трудової книжки ОСОБА_10 , а саме записів 5-10, останній за період з 08.02.2012 року по 19.09.2012 року призначалась допомога по безробіттю та призначалась матеріальна допомога в період навчання. Згідно запису 11-12 трудової книжки, 01.10.2015 року призначено на посаду голови ОСББ «Лісовик-ІР», 05.02.2016 року звільнена з посади за згодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно з ч.4 і ч.5 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Крім цього, Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначає, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Суд зауважує, що до складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Норма частини третьої статті 61СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин, за нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Отже, з норм цивільного та сімейного законодавства, беручи до уваги правову позицію, висловлену, зокрема, у постанові ВС/КЦС від 30.01.2020 року по справі № 686/15607/15-ц, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, внаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Для правильного вирішення справи необхідно встановити, за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, чи не вносились особисті кошти кожного із подружжя у рахунок погашення кредитних зобов`язань.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Сутність добросовісності передбачає вірність зобов`язанням, повагу до прав інших суб`єктів, обов`язок до співставлення власних та чужих інтересів, унеможливлення заподіяння шкоди третім особам.

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Таким чином, з урахуванням означеного, в силу положень статей 57-72 СК України, спірна квартира підлягає визнанню спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набута під час шлюбу за спільні кошти, а тому вони мають рівні права на спільне майно, з визнанням за кожним з подружжя права власності на 1/2 частку квартири.

При цьому, пояснення відповідача про купівлю спірного нерухомого майна за договором купівлі-продажу за кошти, що належали йому особисто, суд до уваги не приймає, позичені в інтересах сім`ї гроші, також є спільною сумісною власністю подружжя.

Щодо позовних вимог компенсації вартості 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 в розмірі 334 233,75 грн з одночасним припиненням позивача права на частку у спільній сумісній власності на вказане нерухоме майно суд дійшов наступного висновку.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

У постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14 зроблено висновок, що «при вирішенні справи слід було враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід було ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.».

У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 міститься висновок про те, що «з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Таким чином, суд має встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.».

Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Оскільки відповідач повністю заперечує щодо позовних вимог позивача, а отже заперечує присудження грошової компенсації замість частки у спірному майні, тому суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог щодо компенсації вартості 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 в розмірі 334 233,75 грн з одночасним припиненням її права на частку у спільній сумісній власності на вказане нерухоме майно.

На підставі ст. ст. 3, 57-72Сімейного Кодексу України, керуючись ст.ст. 4, 10, 13, 76-81, 89, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного нажитого майна - задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 .

Провести поділ квартири АДРЕСА_2 , що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнавши право власності в рівних частках по 1/2 за кожним.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Н.Ф. Карабаза