ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 653/4289/17 Головуючий в І інстанції Крапівіна О.П.
Номер провадження 22-ц/819/193/2020 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області у складі судді Крапівіної О.П. від 21 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування на Ѕ частку квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення спадкоємця від спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Генічеську Херсонської області, оскільки вона є його дочкою. Іншим спадкоємцем майна померлого є відповідачка - дружина померлого.

За життя її батькові належала однокімнатна квартира АДРЕСА_1 і вона, як спадкоємець першої черги за законом, має право на Ѕ частину вказаного житла. Але нотаріусом їй відмовлено у оформленні спадщини через відсутність оригіналу документу, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно.

Відповідачка, подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини, також не надає правовстановлюючий документ нотаріусу, що позбавляє позивачку можливості оформити право власності на спадкове майно у позасудовому порядку.

ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про усунення її від права на спадкування за законом, в якому, посилаючись на ст. 1224 ЦК України, просила суд усунути позивачку від спадкування. Свій позов обґрунтовувала тим, що остання не надавала допомоги своєму батьку, який хворів і потребував допомоги, не приїхала на його похорон та не надала допомоги на його поховання.

Рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за нею право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення спадкоємця від спадкування залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просила його змінити і постановити нове: її позов задовольнити, а у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити. Апелянт посилалась на те, що на розгляд справи до суду вона не з`являлася через поважні причини, і, в той же час вважає, що судом першої інстанції безпідставно не розглянуті її зустрічні позовні вимоги у її відсутність.

У відзиві на апеляційну скаргу інша сторона її доводи не визнає, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим. На спростування доводів апелянта ОСОБА_2 зазначає, що жодні вказані у зустрічному позові обставини не свідчать про факт її ухилення від надання допомоги своєму батькові. Крім того, звернувшись до суду з позовом, який по суті є формальним, ОСОБА_1 на розгляд справи не з`являлася, що перешкоджало його розгляду.

У відповіді на відзив адвокат Сідельнікова Є.І., яка діє від імені ОСОБА_1 звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що суд першої інстанції, у порушення вимог п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, залишив зустрічний позов ОСОБА_1 без розгляду, зазначивши про це у резолютивній частині рішення, замість того, щоб постановити про це окремий процесуальний документ. Вважає, що вказане процесуальне порушення призвело до порушення прав ОСОБА_1 на оскарження судового рішення через те, що строки оскарження рішення суду інші, ніж строки оскарження ухвали. Крім того, вказує на необґрунтоване звернення ОСОБА_2 з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, оскільки, на її думку, свідоцтво на право власності на предмет спадкування вона могла отримати у нотаріуса, надавши дублікат правовстановлюючого документа на спірну квартиру.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Учасники судового процесу та їхні представники, як зазначено у частині першій статті 44 ЦПК України, повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні.

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату та час розгляду даної справи в Генічеському районному суді, але ні 04.07.2019 року ні 21.11.2019 року ні вона, ні її представник у судове засідання не з`явились, причини неявки суду повідомили, як погіршення здоров`я, але нічим не підтверджено, заяви про розгляд справи без їх участі до суду не надходило. Суд першої інстанції визнав зазначені заявником причини не поважними.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно з частиною п`ятою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України встановлено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

За змістом зазначених положень цивільного процесуального закону повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Отже, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Установивши, що заявник, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, більше двох разів поспіль не з`явилася в судове засідання (17 жовтня 2018 року, 06 березня 2019 року, 04 липня 2019 року, 21 листопада 2019 року), повідомляючи суду про причини неявки, однак без долучення підтверджуючих документів, а також не скористалася правом подати заяву про розгляд справи за її відсутності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статі 257 ЦПК України для залишення зустрічного позову ОСОБА_1 про усунення позивача від спадкування без розгляду.

Доводи апеляційної скарги заявника про те, що залишаючи її заяву без розгляду суд порушив її право на судовий захист, є безпідставними, оскільки особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно (частина друга статті 257 ЦПК України).

Крім того, прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Таким чином, праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України, суд повинен був розглянути та вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, є безпідставними, оскільки вказаною нормою передбачено розгляд справи за наявними у справі даними і доказами у випадку повторної неявки відповідача, а не позивача (в даному випадку заявника), наслідки ж повторної неявки якого, в свою чергу, передбачено частиною п`ятою наведеної норми та пунктом третім частини першої статті 257 ЦПК України.

Є неприйнятними й твердження апелянта про те, що суд не розглянув клопотання ОСОБА_4 про залучення його до участі у справі як співвідповідача, оскільки доказів того, що він прийняв спадщину, останній суду не надав. Крім того, ОСОБА_4 відомо про судове рішення, що переглядається, однак він його не оскаржує.

Доводи заявника про порушення районним судом положень п.3 частини 1 статті 257 ЦПК України колегія суддів відхиляє з огляду на те, що вони не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору, що узгоджується з положеннями частини 2 статті 376 ЦПК України.

Таким чином підстав для скасування судового рішення в частині вирішення зустрічного позову колегія суддів не вбачає.

Щодо обґрунтованості та законності оскаржуваного рішення в частині первісного позову, то колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Генічеську Херсонської області і спадкоємцем першої черги за законом спадщини, яка відкрилась після смерті її батька.

Іншим спадкоємцем першої черги є відповідач ОСОБА_1 , дружина померлого.

Нотаріус Генічеської державної нотаріальної контори відмовила Григоренко А.Є. у видачі свідоцтва на право власності в порядку спадкування через відсутність у спадкоємця оригіналів документів, які посвідчують право власності спадкодавця на належну йому квартиру АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції з інвентарної справи на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 встановлено, що її власником зареєстрований ОСОБА_3 .

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи, що позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 , оригінал правовстановлюючого документа на спірну квартиру у позивача відсутній і її право не визнається відповідачем, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_2 та визнав за нею право власності на Ѕ частину спірної квартири.

Отже підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 374, 375, 381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 21 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 10 березня 2020 року.

Суддя О.М. Полікарпова