Єдиний унікальний номер 243/477/20
Номер провадження 22-ц/804/1791/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 243/477/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Слов`янської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2020 року (суддя Пронін С.Г.),

в с т а н о в и в:

20 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилися діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ім`я якого ІНФОРМАЦІЯ_2 було змінено на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 листопада 2019 року шлюб було розірвано. Діти проживають з нею за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 після припинення шлюбних відносин ніякої участі у вихованні дітей, забезпеченні необхідними речами, продуктами харчування не приймає, не цікавиться станом їх здоров`я, успіхами у розвитку та навчанні дітей. Вона забезпечує дітей всім необхідним, турбується про їх стан здоров`я, займається їх вихованням. Вона має постійний дохід, позитивні характеристики з місця проживання, та має можливість забезпечувати дітей та піклуватись про них. Просила позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей та стягнути з нього аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Слов`янської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 січня 2020 року і до досягнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 . Після досягнення повноліття найстаршою дитиною аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

З вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав не погодилася позивачка ОСОБА_8 та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду в цій частині та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в справі достовірно встановлено, що відповідач з квітня 2019 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дітей та утриманні дітей, не цікавиться та не піклується про стан здоров`я, їх фізичний розвиток. На підтвердження ухилення від виконання батьківських обов`язків позивачкою надано письмові докази, а саме акт про фактичне проживання, педагогічну характеристику, результати діагностичного обстеження. Але суд в порушення вимог ч.5 ст.263, п.1 ч.1 ст.264 ЦПК України та безпідставно, не мотивуючи, зазначив, що критично ставиться до пояснень позивачки, не дав оцінки письмовим доказам і не мотивуючи, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не надано.

Позивачка ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином на сайті апеляційного суду.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Слов`янської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, лише в оскаржуваній частині судового рішення і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

В апеляційній скарзі позивачка оскаржує рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Рішення суду в частині в частині задоволення позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей не оскаржується, а тому апеляційний суд не має права робити висновків щодо неоскарженої частини рішення.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 квітня 2002 року (а.с.9).

Під час перебування у шлюбі у них народилося четверо дітей: відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Слов`янського міського управління юстиції 10 жовтня 2002 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому згідно свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_2 , виданого Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 19 травня 2017 року, змінено ім`я на « ОСОБА_3 » (а.с.7-8); відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області 16 жовтня 2007 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (а.с.6); відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області 19 грудня 2012 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (а.с.5); відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області 12 січня 2016 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (а.с.4).

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 листопада 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.10-11).

Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 23 липня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.18).

З актів, складених головою квартального комітету та керівником мікрорайону «Словважмаш» № 710 та № 711 від 13 грудня 2019 року, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своїми дітьми ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Будинок складається з чотирьох кімнат, в яких є все необхідне для дітей. Діти мають відповідний одяг та взуття, у кожного своє окреме ліжко та постіль, вони охайні, одіті в чистий одяг, забезпечені продуктами харчування та всім необхідним. Колишній чоловік ОСОБА_2 з березня 2019 року по теперішній час з сім`єю не проживає (а.с.а.с.19-20).

Відповідно до педагогічної характеристики, наданої КЗ ДНЗ №30 «Казка» м.Слов`янська від 10 грудня 2019 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відвідує дитячий садок з 20 серпня 2018 року, самостійна, охайна, має уміння і навички за вимогами програми на достатньому рівні. З мамою дитина має довірливі стосунки, радіє коли вона приходить за нею в дитячий садок, ставиться до неї з любов`ю. Мати приймає участь у житті дитини, піклується про неї, займається з дівчинкою вдома, виконує поради вихователів в навчанні та розвитку дитини. Батько приймав участь у житті дитини коли вона відвідувала ясельну групу, а з моменту переходу дитини до молодшої групи, батько дитячий садок не відвідує (а.с.17).

Відповідно до характеристики, наданої Слов`янською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 15 Слов`янської міської ради Донецької області, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 01 вересня 2019 року навчається у даному закладі. Хлопчик рухливий, цікавиться навчанням, старанний у виконання правил поведінки, слухняний. Вихованням дитини займається мати, яка відвідує батьківські збори, цікавиться успіхами та проблемами хлопчика в навчанні, допомагає йому в засвоєнні учбового матеріалу. Батько хлопчика не приймає участі у вихованні дитини, не відвідує школу і не цікавиться навчанням сина (а.с.13).

Відповідно до характеристики, наданої Слов`янською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 15 Слов`янської міської ради Донецької області, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1-го класу навчається у даному закладі. Дівчинка має середні здібності до навчальної діяльності, проте дуже старанна, навчається у школі мистецтв. Взаємовідносини з мамою, братами та сестрою теплі і дружні. Вихованням дівчинки займається мати, яка завжди відвідує батьківські збори, має тісний зв`язок з класним керівником, підтримує свою дочку в досягненнях і невдачах, слідкує за здоров`ям дівчинки, контролює виконання домашніх завдань і забезпечує дитину всім необхідним для шкільного навчання. Батько дівчинки у вихованні та розвитку дівчинки ніякої участі не приймає (а.с.14).

Відповідно до характеристики, наданої Слов`янським професійним машинобудівним ліцеєм № 15/01-14 від 18 грудня 2019 року, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається у ліцеї з 01 вересня 2019 року за професією «електрогазозварник», зарекомендував себе як учень з достатнім рівнем знань, добросовісний, самостійний, дисципліну не порушував, пропусків навчальних занять без поважних причин не має. У колективі користується повагою, відповідальний, комунікабельний. До вживання спиртних напоїв та наркотичних речовин ставиться негативно, не палить (а.с.12).

З висновку органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав № 29/03-486 від 19 лютого 2020 року вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 . Батьки дітей розлучилися лише в листопаді 2019 року. Батько дітей - ОСОБА_2 , також зареєстрований за адресою разом з дітьми, та періодично мешкає з ними. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини до уваги всі факти були враховані, та Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області вважає, що на теперішній час ОСОБА_2 недоцільно побавити батьківських прав відносно дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.51).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, керуючись статтями 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, вважав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків та є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька так і для дітей, та позбавлення батьківських прав щодо батька не буде якнайбільше відповідати інтересам дітей.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із статтями 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 3 СК України передбачено, що дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини.

В частині ІІ статті 3 Конвенції про права дитини зазначено: Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні їй для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів і інших осіб, які відповідають за нею за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Бережливе ставлення до батьківських прав, намагання зберегти їх до громадянина і його дитини пояснює важливу обставину, мається на увазі, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші способи впливу виявились безрезультатними.

Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно із пунктом 15 цієї постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 5 статті 81 ЦПК).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими способами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно із статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, позиція Європейського суду з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» від 07 березня 2007 року щодо питання, чи було втручання у гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право заявника на повагу до його сімейного життя, чи було втручання виправданим, полягає у наступному.

Це втручання не становитиме порушення статті 8, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Відповідне цивільне провадження стосувалось сімейних відносин заявника та позбавлення його батьківських прав. Ці питання як за національним законодавством, так і в оскаржуваному провадженні мали ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. На думку Суду, досить складно визначити, в якій мірі національні суди могли дати таку оцінку, не заслухавши заявника особисто або, принаймні, з огляду на обставини справи не отримавши інформації від заявника особисто щодо його бачення подій і відносин із сином та за допомогою міжнародних угод про правову допомогу. Таким чином, Суд доходить висновку, що заявник не був залучений у провадження, в результаті яких приймались рішення, в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення захисту його інтересів, а державні органи вийшли за межі своєї свободи розсуду і не забезпечили справедливу рівновагу між інтересами заявника та інших осіб. Таким чином, у цій справі права заявника, гарантовані статтею 8 Конвенції, були порушені.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_8 вказувала про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки останній не виконує своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17 (провадження № 61-44369св18).

Відповідно до частини 5, 6 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які мають стосунок до справи та суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим чи суперечить інтересам дитини.

Висновок наявний в справі вказує на недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Також висновок органу опіки і піклування не містить даних щодо негативу від збереження відповідачем зв`язків із сім`єю, чи обставин які би вказували на наявність покращення умов для фізичного і духовного розвитку дітей у зв`язку із позбавлення відповідача батьківських прав.

Таким чином, суд першої інстанції з урахуванням інтересів дітей дійшов правильного висновку про відсутність безумовних підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. При цьому належних і допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, позивачкою не надано.

Фактично доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому, що було викладено в позовній заяві, та зазначені доводи були предметом перевірки судом першої інстанції, який дійшов обґрунтованого та законного висновку.

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Установивши, що доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають; наведені у відзиві на апеляційну скаргу аргументи є підставними, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 травня 2020 року.

Судді І.В. Кішкіна

А.В. Гапонов

Г.В. Новікова