Справа № 697/2506/19
Провадження № 2/697/68/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Русакова Г.С.

за участю секретаря судового засідання Десятник О.А.

розглянув у підготовчому судовому засіданні в місті Каневі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкову земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з даною позовною заявою до відповідача, свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина на майно, до складу якої входили 43/100 частини житлового будинку і садибна земельна ділянка площею 0,0795 га, що розташовані в АДРЕСА_1 ). Позивач як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину матері і оформив свої права на 43/100 частини будинку, отримавши нотаріально посвідчене Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Проте коли звернувся до Канівської державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0795 га, йому було відмовлено по причині того, що ця земельна ділянка належить на праві власності трьом особам без визначення часток кожного з них. Згідно державного акту на право власності Серія ЯМ №33 1135, додатку до нього та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 06.09. 2019 року, видно, що спадкова земельна ділянка площею 0,0795 га з кадастровим номером :01:003:0153 надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд належить його

померлій матері ОСОБА_4 , а також відповідачу ОСОБА_2 і третій особі ОСОБА_3 без визначення

часток у праві власності. Відповідач ОСОБА_2 є рідним братом позивача. Він ще за життя матері узаконив за собою право на частину зазначеного будинку і земельної ділянки, ставши власником 34/ 100 частки будинку і частки земельної ділянки. Про це свідчать записи в технічному паспорті на житловий будинок, який видано 31 січня 2013 року Канівським відділком Черкаського обласного БТІ з реєстровим номером 8/2а/ 1040, а також даними із Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №331135, додатком до нього та Витяг з Держземкадастру про земельну ділянку. В свою чергу, після смерті матері ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_2 спадщину не прийняв, позивач як спадкоємець за заповітом успадкував частину будинку, а тому має право узаконити свої права на земельну ділянку як єдиний спадкоємець за законом.

Просить визнати за ним право власності на 43/100 частини земельної ділянки площею 0,0795 га., кадастровий номер :01:003:0153, що знаходиться в АДРЕСА_2 , і належала його померлій матері ОСОБА_4 .

Позивач в судове засідання не з`явився подав заяву в якій вказує, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, розгляд справи проводити без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 судове засідання не прибув, подав заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення, розгляд справи просить проводити без його участі.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи про розгляд справи без її участі, не заперечувала щодо задоволення позовних вимог.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази в справі суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

15.01.2013року Канівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №18-2013.

08.04.2013 року державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А. видано ОСОБА_1 .. Свідоцтво про право на спадщину за законом, на 43/100 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що розташований по АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 здійснив реєстрацію даного майна.

З договору дарування від 07.03.2000 року укладеного між ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_4 подарувала: ОСОБА_2 34/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_3 ; ОСОБА_6 23/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_3 ( а.с.14).

З копіє державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 331135 від 28.11.2011 р. вбачається, що державний акт виданий на ім`я ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0795 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташований по АДРЕСА_3 . Співвласниками земельної ділянки крім ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , проте у акті не зазначені частки кожного з співвласників.

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :01:003:0153 , площею 0,0795 га., що розташована по АДРЕСА_3 , вбачається, що земельна ділянка є спільною власністю. ОСОБА_4 належить 43 частини, ОСОБА_2 - 34 частини, ОСОБА_3 - 23 частини.

Проте, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.09.2019 року №1391/02-31 державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А.. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_3 , яка є об`єктом права спільної сумісної власності спадкодавця ОСОБА_4 та співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З інформації наданої Канівською державною конторою від 05.12.2019 № 2040/02-14 вбачається, що спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_1 (а.с.51).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч 1 ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Нормами ст.1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Згідно ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Частина 2 ст.1225 ЦК України визначає, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Відповідно до п. «г» ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Частиною 1 ст.131 ЗК України також передбачена можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування.

Відповідно до п.10 ППВСУ №7 від 30.05.2008року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15 ) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до ч.1,4 ст.120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

На допустимості обраного позивачами способу захисту цивільного права наголошує Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справі у п.3.4. Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, де зазначає, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном визначення часток законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З приписів ч.1 ст.5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 ч. 2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_7 набув право власності на 43/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , який розміщений на земельній ділянці за кадастровим номером :01:003:0153, площею 0,0795га, що розташована по АДРЕСА_1 суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, визначивши, що частка спадкодавця ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , в праві спільної власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер земельної ділянки :01:003:0153 становить 43/100 часток та визнати за ОСОБА_1 право власності на 43/100 часток земельної ділянки, загальною площею 0,0795 га., що розташована за АДРЕСА_1 кадастровий номер земельної ділянки :01:003:0153, в порядку спадкування за законом, який є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст. ст. ст.ст.4, 12, 13, 81, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 357, 368, 370, 377 ЦК України, ст.ст.81, 89, 120 ЗК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкову земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , проживаючого по АДРЕСА_4 право власності на 43/100 частини земельної ділянки, загальною площею 0,0795 га., кадастровий номер земельної ділянки :01:003:0153, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня виготовлення повного тексту рішення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня виготовлення повного тексту рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий підпис Г.С.Русаков