Справа № 132/1621/19
Провадження № 22-ц/801/716/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуцол М. П.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 рокуСправа № 132/1621/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Сопруна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниця цивільну справу № 132/1621/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 02 липня 2019 року, ухвалене у складі судді Гуцола М.П.,

встановив:

У травні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20 червня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого позичальнику надано кредит в розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач погодився, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», розміщеними на сайті банку www.privatbank.ua. складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 18 березня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 79244,60 грн, яка складається з 35338,81 грн - заборгованість за тілом кредиту; 18749,08 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 20156,97 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 750,00 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг- 500 грн (фіксована частина), 3749,74 грн (процентна складова).

Виходячи з чого, позивач просив стягнути з відповідача 79244,60 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 20 червня 2007 року та судові витрати у справі.

Заочним рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 02 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 червня 2007 року у розмірі 74994,86 грн. (сімдесят чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто чотири грн 86 коп), із них тіло кредиту 35338,81 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту 18749,08 грн; нарахована пеня за прострочене зобов`язання 20156,97 грн; 750 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у виді судового збору в сумі 1801 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору б/н від 20 червня 2007 року та розміру заборгованості, яка підлягає стягненню в судовому порядку, водночас відмовивши у стягненні штрафів (фіксованої частини та процентної складової) з підстав, що це є подвійною відповідальністю одного і того ж виду за одне і теж порушення умов договору, що не допускається.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення та про перегляд заочного рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 02 липня 2019 року відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що позивач не довів належними та допустимими доказами, а суд першої інстанції не перевірив отримання відповідачем кредитної, а не зарплатної картки за договором від 20 червня 2007 року, отримання інших кредитних карток за умовами цього договору та наявності заборгованості у розмірі, визначеному банком. Кредит було надано на кредитну картку, яку відповідач отримав разом із зарплатною картою, та був повністю погашений у 2018 році. Позивач мав змогу стягувати кредитні кошти із заробітної плати відповідача. Також не підлягає до задоволення вимога банку про стягнення пені у сумі 20156,97 грн та 750 грн пені, нарахованої за несвоєчасність сплати боргу від 100 грн, з підстав пропуску строку спеціальної позовної давності, яка згідно із ч. 2 ст. 258 ЦК України становить один рік, яка обраховується за дванадцять місяців, які передують дню подачі позову. Однак розрахунок заборгованості позивача такого розрахунку пені не містить, а відтак такі вимоги не підлягають до задоволення. При вирішенні питання щодо стягнення пені суд не врахував співрозмірність розміру неустойки заборгованості по тілу кредиту.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів щодо непогодження з висновками суду першої інстанції про відмову у стягненні штрафів (фіксованої та процентної складових), а тому відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду переглядається лише в частині задоволених позовних вимог.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження.

На підставі розпорядження керівника апарату Вінницького апеляційного суду від 18 травня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду в частині заміни судді, який входить до складу колегії Стадника І.М. Визначено нового суддю Сопруна В.В.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення, з таких підстав.

Відповідно до частин першої - п`ятої ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

По справі встановлено, що 20 червня 2007 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до «Умов і Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» (а.с. 17).

Підписуючи анкету-заяву, ОСОБА_1 ідентифікував себе, зазначивши свої анкетні дані, та виявив намір отримати кредитну карту типу НОМЕР_1 , з встановленим кредитним лімітом в сумі 2200 грн зі сплатою 22,8 процентів річних із розрахунку 360 днів на рік, комісії в сумі 1% за кредитне обслуговування. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Строк погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Також підписуючи заяву, відповідач підтвердив, що ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами.

Згідно із заявою ОСОБА_1 ідентифікований за рахунком НОМЕР_2 за карткою № АМД№ НОМЕР_3 .

ОСОБА_1 своїм підписом в анкеті-заяві підтвердив отримання карти за № НОМЕР_4 .

До анкети-заяви позивачем додано Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 18), а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку Ресурс : Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms (а.с. 19-33).

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 18 березня 2019 року становить 79244,60 грн, яка складається з 35338,81 грн - заборгованість за тілом кредиту; 18749,08 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 20156,97 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 750,00 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг- 500 грн (фіксована частина), 3749,74 грн (процентна складова).

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 75 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1,2 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК),

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

20 червня 2007 року позичальником ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до «Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій відсутні відомості щодо домовленості сторін розмір та підстави для нарахування штрафу та пені.

Тобто в анкеті-заяві відповідальність у вигляді нарахування пені та штрафів відсутні.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20 червня 2007 року, посилався на Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Ресурс : Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms.

Довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не підписана позичальником.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені та штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом на підтвердження таких обставин бути не може.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року

N 15-рп/2011 суд зазначив, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Така правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Отже, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем Умов та правил надання банківських послуг, Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms та погодження сторонами плати відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені, штрафів), такі умови не можуть бути визнані складовою частиною спірного кредитного договору, а тому право банку здійснювати відповідні нарахування та обов`язок позичальника по сплаті неустойки та їх розмір не доведено.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З цих підстав, вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 неустойки (пені) за кредитним договором б/н від 20 червня 2007 року не підлягають до задоволення.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за пенею у розмірі 20156,97 грн та пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн в розмірі 750,00 грн є помилковим та таким, що не узгоджується із вимогами чинного законодавства.

ОСОБА_1 заявив в апеляційній скарзі про застосування строку спеціальної позовної давності до вимог про стягнення пені, передбаченої частиною другою статті 258 ЦК України.

Однак за змістом частини четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права або охоронюваного законом інтересу особи. Тобто правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права, а відтак і обґрунтованості позовних вимог.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки позовні вимоги в частині стягнення пені є недоведеними, суд відмовляє у їх задоволенні саме з цих підстав, не застосовуючи позовну давність.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про не доведення надання за договором від 20 червня 2007 року кредитної картки, такі твердження спростовуються матеріалами справи (змістом підписаної 20 червня 2007 року анкети-заяви), та суперечать доводам самого ж відповідача про те, що кошти за отриманим кредитом від 20 червня 2007 року ним було повністю повернуто у 2018 році.

Як видно з матеріалів справи, зокрема з виписки по рахунку за період з 01 червня 2007 року по 07 січня 2020 року, ОСОБА_1 активно користувався кредитними коштами з 20 червня 2007 року, погашав кредитну заборгованість, останній платіж було внесено 09 липня 2018 року у сумі 2300 грн.

У травні 2019 року, тобто з дотриманням строку, встановленого статтею 257 ЦК України, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом.

Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 погасив заборгованість за тілом кредиту в сумі 40 416, 34 грн, за простроченим тілом кредиту 17648, 43 грн, залишок заборгованості за тілом кредиту становить 35 338,81 грн, за простроченим тілом кредиту - 18749,08 грн.

Відповідач не спростував розрахунок заборгованості за тілом кредиту, наданий АТ КБ «ПриватБанк», свого розрахунку заборгованості, а також доказів на підтвердження її відсутності не надав.

Доводи позивача про те, що позивачем не доведено видачу йому інших карток за договором кредиту, та користування ними, спростовується випискою по рахунку, з якої видно, що вказаними у виписці карками здійснювалося списання коштів на видачу кредиту та зарахування коштів на його погашення.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів дійшла висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 35338,81 грн та простроченим тілом кредиту в сумі 18749,08 грн.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про стягнення пені за кредитним договором підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 374, 376, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 02 липня 2019 року в частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання в сумі 20156,97 гривень та пенею за несвоєчасність боргу на суму від 100 гривень в сумі 750,00 гривень, а також в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочене зобов`язання в сумі 20156,97 гривень та пенею за несвоєчасність боргу на суму від 100 гривень в сумі 750,00 гривень - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1311,16 гривень судового збору.

Заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 02 липня 2019 року в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 35338,81 гривень та простроченим тілом кредиту в сумі 18749, 08 гривень та в частині відмови у стягненні штрафів залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 806,82 гривні судового збору за перегляд рішення в апеляційній інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вулиця Грушевського, 1Д, м .Київ, );

відповідач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді Ю.Б. Войтко

В.В. Сопрун