ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2996/20 Справа № 202/3776/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Мороз В. П. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря судового засідання Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Дніпровської міської ради на додаткові рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року у справі за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 ., технічні характеристики: загальна площа квартири 25,3 кв.м., складається з: 1-коридор, 2-санвузол, 3-кухня, 4-житлова, І-балкон, в житл. буд. А-5 (а.с.25-28).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від26 жовтня 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення по цивільній справі №202/3776/16-ц задоволено. Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2016 року скасовано (а.с.36).

У жовтні 2016 року, третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до до ОСОБА_2 про визнання права власності.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 01.09.2014 року між ним та ОСОБА_2 укладено інвестиційний договір.

Згідно до п.2.1 Договору, предметом цього Договору є участь Сторін у будівництві кафе з отриманням у загальну пайову власність Сторін відповідних часток у будинку на умовах і в порядку, передбачених Договором.

Відповідно до п.2.2 Договору, забудовник є замовником будівництва будинку й організовує інвестування будівництва кафе, зокрема шляхом виконання зобов`язань, визначених цим Договором.

Пунктом 2.3. Договору, інвестор здійснює фінансування будівництва будинку шляхом внесення Інвестиції, а Забудовник забезпечує реалізацію Інвестиції Інвестора.

15.09.2014 року ОСОБА_1 повідомив відповідача про початок будівельних робіт та просив виконати умови 2.4 Договору.

У відповідності п. 2.4. Договору було встановлено наступний Графік інвестування: до 15 вересня 2014 року 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.

15.09.2014 року інвестиції з боку відповідача внесені не були, про що позивач повідомив відповідача у листі від 16.09.2014 року.

20.09.2014 року позивач повторно повідомив відповідача про необхідність виконати вимоги Договору щодо інвестицій, а також про хід будівництва та правові наслідки передбачені п. 2.10 та 4.3. Договору.

01.02.2015 року позивачем були закінчені будівельні роботи передбачені Договором.

Того ж дня позивач повідомив відповідача письмово про виконані будівельні роботи.

Відповідно до матеріалів технічної інвентаризації ОСОБА_1 було збудовано нежитлову будівлю майновий комплекс, загальною площею 1952 кв.м., який складається з: літ. А-1 нежитлова будівля кафе, літ. Б; В; Г; Д; Е; Ж; И; К; Л; У; Ф навіси, літ. М; Т- сараї, літ. Н; О; П; Р убиральні, літ. С душ, №1-6; І споруди, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач тричі повідомлявся про необхідність виконання зобов`язання, проте жодної відповіді або дії направленої на виконання умов договору ним вчинено не було.

Оскільки Відповідач не виконав обов`язок передбачений договором, а також не відшкодував витрат передбачених п. 4.3 Договору, то Договір підлягає розірванню за рішенням суду.

У відповідності до п. 2.10 Договору, якщо зобов`язання з внесення Інвестиції виконуються Інвестором в обсязі, що не відповідає передбаченому цим Договором, розмір Об`єкта інвестування, що передається Інвесторові, визначається згідно з обсягом фактично здійсненого фінансування з вирахуванням визначеної згідно з цим Договором суми відповідальності Інвестора за невиконання Договору.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд:

1) Розірвати інвестиційний договір від 01.09.2014 р. укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

2) Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю майновий комплекс, загальною площею 1952 кв.м., який складається з: літ. А-1 нежитлова будівля кафе, літ. Б; В; Г; Д; Е; Ж; И; К; Л; У; Ф навіси, літ. М; Т- сараї, літ. Н; О; П; Р убиральні, літ. С душ, №1-6; І споруди, що розташована за адресою:

АДРЕСА_3 ) Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на земельну ділянку площею 0,4044 га під забудовою нерухомого майна, а саме - нежитлової будівлі майнового комплексу, загальною площею 1952 кв.м., який складається з: літ. А-1 нежитлова будівля кафе, літ. Б; В; Г; Д; Е; Ж; И; К; Л; У; Ф навіси, літ. М; Т- сараї, літ. Н; О; П; Р убиральні, літ. С душ, №1-6; І споруди, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.40-42).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2016 року залучено до участі у справі ОСОБА_1 (а.с.51).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2016 року позовну заяву по цивільній справі №202/3776/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності залишено без розгляду (а.с.60).

Додатковим рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2016 року позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задоволено. Розірвано інвестиційний договір від 01.09.2014 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю майновий комплекс, загальною площею 1952 кв.м., який складається з: літ. А-1 нежитлова будівля кафе, літ. Б; В; Г; Д; Е; Ж; И; К; Л; У; Ф навіси, літ. М; Т- сараї, літ. Н; О; П; Р убиральні, літ. С душ, №1-6; І споруди, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.62-63).

Додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2016 року визнано за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на земельну ділянку площею 0,4044 га під забудовою нерухомого майна, а саме - нежитлової будівлі майнового комплексу, загальною площею 1952 кв.м., який складається з: літ. А-1 нежитлова будівля кафе, літ. Б; В; Г; Д; Е; Ж; И; К; Л; У; Ф навіси, літ. М; Т- сараї, літ. Н; О; П; Р убиральні, літ. С душ, №1-6; І споруди, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.65-66).

Не погодившись із вказаними додатковими рішеннями, Прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Дніпровської міської ради звернулася до суду з апеляційними скаргами.

Просить скасувати рішення суду в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю майновий комплекс, загальною площею 1952 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,4044 га під забудовою нерухомого майна, а саме - нежитлової будівлі майнового комплексу, загальною площею 1952 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.09.2014 року між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено інвестиційний договір.

Згідно до п.2.1 Договору, предметом цього Договору є участь Сторін у будівництві кафе з отриманням у загальну пайову власність Сторін відповідних часток у будинку на умовах і в порядку, передбачених Договором.

Відповідно до п.2.2 Договору, забудовник є замовником будівництва будинку й організовує інвестування будівництва кафе, зокрема шляхом виконання зобов`язань, визначених цим Договором.

Пунктом 2.3. Договору, інвестор здійснює фінансування будівництва будинку шляхом внесення Інвестиції, а Забудовник забезпечує реалізацію Інвестиції Інвестора.

15.09.2014 р. ОСОБА_1 повідомив відповідача про початок будівельних робіт та просив виконати умови 2.4 Договору.

У відповідності п. 2.4. Договору було встановлено наступний Графік інвестування: до 15 вересня 2014 р. 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.

15.09.2014 інвестиції з боку відповідача внесені не були, про що позивач повідомив відповідача у листі від 16.09.2014 року.

20.09.2014 р. позивач повторно повідомив відповідача про необхідність виконати вимоги Договору щодо інвестицій, а також про хід будівництва та правові наслідки передбачені п. 2.10 та 4.3. Договору.

01.02.2015 р. позивачем були закінчені будівельні роботи передбачені Договором.

Того ж дня позивач повідомив відповідача письмово про виконанні будівельні роботи.

Відповідно до матеріалів технічної інвентаризації ОСОБА_1 було збудовано нежитлову будівлю майновий комплекс, загальною площею 1952 кв.м., який складається з: літ. А-1 нежитлова будівля кафе, літ. Б; В; Г; Д; Е; Ж; И; К; Л; У; Ф навіси, літ. М; Т- сараї, літ. Н; О; П; Р убиральні, літ. С душ, №1-6; І споруди, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Умовами Договору було передбачено обов`язок Відповідача здійснити інвестування у об`єкт будівництва у сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень шляхом перерахування на поточний рахунок Позивача в строки передбачені п. 2.4. Договору.

Відповідач тричі повідомлявся про необхідність виконання зобов`язання проте жодної відповіді або дії направленої на виконання умов договору ним вчинено не було.

Згідно до п. 4.3. Договору, у разі порушення Інвестором терміну Інвестування більш ніж на 1 (один) місяць Забудовник має право самостійно або із залученням коштів інших осіб здійснити інвестування будівництва будинку у відповідній сумі за Інвестора, при цьому Інвестор, який допустив прострочення, зобов`язаний відшкодувати Забудовникові всі пов`язані з цим витрати. Якщо Інвестор не відшкодує вищезгаданих витрат протягом 1 (одного) місяця, цей Договір з ним може бути розірваний за рішенням Забудовника або за рішенням суду.

У відповідності до п. 2.10 Договору, якщо зобов`язання з внесення Інвестиції виконуються Інвестором в обсязі, що не відповідає передбаченому цим Договором, розмір Об`єкта інвестування, що передається Інвесторові, визначається згідно з обсягом фактично здійсненого фінансування з вирахуванням визначеної згідно з цим Договором суми відповідальності Інвестора за невиконання Договору.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання права власності на нерухоме майно, суд першої інстанції виходив з факту порушення відповідачем умов інвестиційного договору, укладеного 01.09.2014 року між ним та ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання права власності на земельну ділянку, суд першої інстанції виходив з факту визнання права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частина 1 статті 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В статті 319 Цивільного Кодексу України вказано власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до частин першої, другої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно, з ч. 2, ст. 331 ЦК Ураїни якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до І-ІП категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Відповідно до ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Вищевказані норми матеріального права повинні застосовуються до спірних правовідносин, але судом фактично вони не враховані.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України лише власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Суд першої інстанції обґрунтовуючи необхідність задоволення позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно, застосував норму ст. 392 ЦК України, відповідно до якої власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Проте, в оскаржуваному рішенні відсутні будь-які посилання на докази оспорюваності права власності будь-кого на нерухоме майно.

Крім того, зміст 392 ЦК України передбачає можливість захисту права саме власника нерухомого майна.

Разом з тим, судом першої інстанції залишено поза увагою, що на момент прийняття оскаржуваного рішення, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у справі спірне нерухоме майно не належало.

Крім того, колегія суддів зазначає, що розгляд зазначеної справи відбувся з порушенням норм процесуального права щодо територіальної юрисдикції (підсудності), оскільки позов пред`явлено щодо визнання права власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що не належить до території Індустріального району м. Дніпра, а належить до території Новокадацького району м. Дніпра, що є підставою для обов`язкового скасування судового рішення.

Поміж іншого, суд першої інстанції, в порушенні вимог ст.35 ЦПК України ( в редакції, яка діяла на момент прийняття рішення), прийняв позов третьої особи з самостійними вимогами до спільного розгляду з первісним позовом, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 не стосувалися предмету спору, який виник між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову.

У зв`язку із зазначеним вище рішення суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь апелянта судовий збір у розмірі 11 161, 80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Дніпровської міської ради задовольнити.

Додаткові рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Дніпропетровської області судовий збір у розмірі 11 161, 80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: