РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2020 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

за участі секретаря Буга Р.М.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратили права користування житлом у зв`язку з відсутністю в ньому понад один рік без поважних причин,

ВСТАНОВИВ:

04.02.2020 позивачі звернулись в суд з цим позовом, в якому просили визнати відповідача ОСОБА_3 такою, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме 39/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Стислий виклад позиції позивачів.

Підставами звернення до суду з позовом стало те, що згідно свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом позивач ОСОБА_1 являється власником 117/400 житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель АДРЕСА_1 , а згідно свідоцтва про право на спадщину за законом позивач ОСОБА_2 являється власником 39/200 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель вищевказаного будинку.

Відповідно до довідки квартального комітету колишня дружина позивача ОСОБА_2 зареєстрована в належному позивачам на праві спільної часткової власності житловому будинку, проте не проживає за даним місцем реєстрації з вересня 2004 року. Позивачі зазначили, що відповідно до заочного рішення Жмеринського міськрайонного суду шлюб між сторонами розірвано, відповідач постійно знаходиться на заробітках у Польщі, на усне звернення позивачів щодо зняття з реєстрації з належного їм будинку остання відмовляється. Домовленості між позивачами та відповідачем щодо збереження за нею права користування житлом у разі її відсутності у ньому понад один рік немає.

На даний час позивач своїм не бажанням знятись з реєстрації з належного позивачам будинку чинить їм перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, в тому числі праві скористатись правом на отримання субсидії.

Відповідач відзив подавав.

Процесуальні дії, заяви та клопотання.

13.02.2020 року ухвалою судді відкрито провадження в даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно роз`яснено учасникам справи їх право на звернення до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Роз`яснено відповідачам, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено сторонам 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви позивачі не заперечували проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги підтримали повністю.

28.02.2020 до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_3 , відповідно до якої остання скориставшись своїм правом на надання відзиву, позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом у зв`язку з відсутністю в ньому понад один рік без поважних причин визнала та не заперечила проти їх задоволення. Справу просила розглянути в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

З огляду на вищезазначене суд на підставі частини 5 статті 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Згідно із частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до копії заочного рішення Жмеринського міськрайонного суду від 18.10.2016 шлюбі між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.8).

Згідно копій правовстановлюючих документів, зокрема: свідоцтва про право власності; копії свідоцтва про право на спадщину за законом; технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 (а.с.9-22) позивачі є власниками будинку АДРЕСА_1 .

Як вбачається з копії довідки квартального комітету «Калинка», по АДРЕСА_1 зареєстрована колишня дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , але не проживає за місцем реєстрації з вересня 2014 року (а.с.23).

Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно частин 1, 2 і 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Як визначено частиною 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Оскільки вищезазначені обставини визнані сторонами, то у відповідності до частини 1 ст. 82 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню. А визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

З урахуванням задоволення позову відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 гривень.

Керуючись ст. ст. 3, 11-13, 141, 76-83, 89, 259, 263-265 ЦПК України, Суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , 1988 року народження такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме 39/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 420,40 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя: А.М. Заярний