Справа № 447/3024/19 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/811/1985/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Шеремети Н.О.

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 червня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 30.03.2019 о 20 год. 38 хв. в м. Новий Розділ сталася дорожньо - транспортна пригода, а саме водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Мercedes -BENZ» GL450, державний номерний знак НОМЕР_1 на проспекті Шевченка, перевищив швидкість, не врахував дорожньої обстановки та здійснив наїзд на електроопору та дорожній знак та зіткнувся з автомобілем марки «ГАЗ -24», державний номерний знак НОМЕР_2 , який від удару відкинуло в належний позивачу автомобіль марки «Аudi 100», державний номерний знак НОМЕР_3 , який стояв припаркований біля будинку №26 на проспекті Шевченка в м. Новий Розділ, внаслідок чого електроопора, дорожній знак, та вказані автомобілі були пошкоджені. В належному позивачу автомобіль марки «Аudi 100», державний номерний знак НОМЕР_3 пошкоджено всю задню частину автомобіля.

Як вбачається з рапорта поліцейського СРПП №4 та постанови серії НК №891/84, ОСОБА_2 керував вказаним вище транспорним засобом без водійських прав, реєстраційного документу на транспортний засіб та полісу страхування цивільної відповідальності, а батько правопорушника ОСОБА_3 , який прибув на місце ДТП (після затримання сина), на запитання поліцейського повідомив, що автомобіля йому не давав.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 11 червня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що неправомірними діями відповідачів йому завданої моральну шкоду в зв`язку із знищенням його майна - автомобіля марки «Audi 100». Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Просить стягнути з відповідачів судові витрати.

Також в поданій апеляційній скарзі скаржник просить витребувати з Новороздільського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області матеріали, що стосуються притягнення ОСОБА_2 до відповідальності передбаченої ч.1 ст.126 КУпАП, витребувати з архіву Миколаївського районного суду Львівської області справу №447/803/19 що стосується притягнення ОСОБА_2 до відповідальності передбаченої ст.ст. 124, 130 КУпАП для огляду та долучення до матеріалів справи. Окрім цього, просить викликати та допитати в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Колегія суддів вважає, що таке клопотання про витребування матеріалів справи і виклик та допит свідків не підлягає до задоволення, оскільки скаржник не наводить жодних доводів щодо необхідності витребування матеріалів справи та допиту свідків, не зазначає, які саме обставини підлягають встановленню, у зв`язку з витребуванням матеріалів та допиту свідків щодо заявлених позовних вимог.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 04 вересня 2020 року, є дата складення повного судового рішення - 04 вересня 2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що 30 березня 2019 року сталася ДТП за участю автобілів під керуванням позивача та відповідача ОСОБА_2 , при цьому останній визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 136 ч. 1, 130 ч. 1 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав пошкодження, вартість яких йому відшкодована МТСБ України, оскільки у відповідача ОСОБА_2 на момент ДТП був відсутній діючий поліс ОСВНТЗ. Автомобіль, яким керував під час ДТП ОСОБА_2 належить на праві власності його батькові - співвідповідачу ОСОБА_3 .

Вказані обставини повністю встановлені судом першої інстанції та не оспорються учасниками справи в суді апеляційної інстанції.

Як убачається з матеріалів справи, предметом спору є вимога позивача про стягнення солідарно з відповідачів моральної шкоди, у зв`язку із пошкодженням автомобіля та неможливістю його використання за призначенням, через вказане пошкодження.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не подано, а судом не здобуто жодних доказів, які б у своєму взаємозв`язку, належно, допустимо та достовірно давали суду можливість зробити висновок про те, що неправомірними діями відповідачів позивачу було завдано моральної шкоди.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на таке.

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частини першої та другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Такий висновок викладено в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18).

Враховуючи, що у даній справі позивач просить стягнути моральну шкоду завдану не каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я чи смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а пошкодженням належного йому майна, субсидіарному застосуванню підлягають положення частини першої статті 1167 ЦК України про те, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У частині четвертій статті 1187 ЦК України передбачено, що якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Результат аналізу частини четвертої статті 1187 ЦК України дає можливість стверджувати, що умовою застосування частини четвертої статті 1187 ЦК України є заволодіння транспортним засобом внаслідок протиправних дій іншої особи (осіб), тобто поза волею його власника (володільця). При цьому передання власником транспортного засобу з порушенням публічних норм (зокрема, особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння) не є його неправомірним заволодінням, з огляду на наявність волі власника.

Такий висновок викладено в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 року у справі № 456/881/17 (провадження № 61-470св20).

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Статтею 23 ЦК України передбачено, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (пункт 4 частини другої статті 23 цього Кодексу).

Як зазначено у частині третій та четвертій статті 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Встановивши, що відсутній факт заволодіння ОСОБА_2 транспортним засобом, належним ОСОБА_3 , але підтверджено факт заподіяння ОСОБА_2 внаслідок його неправомірних дій моральної шкоди позивачу, у зв`язку із пошкодженням належного йому майна, колегія суддів приходить до висновку, що позов пред`явлено лише до одного належного відповідача, а саме: ОСОБА_2 , з якого і слід стягнути моральну шкоду.

З`ясувавши дійсні обставини, пов`язані із заподіянням позивачу моральної шкоди, колегія суддів, враховуючи вимоги розумності і справедливості, частково визнає доводи апеляційної скарги обґрунтованими і на переконання колегії таким, що зможе компенсувати перенесені позивачем страждання є моральна шкода у розмірі 5000 грн.

Згідно ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Оскільки суд приходить до висновку про часткову підставність заявлених позовних вимог до ОСОБА_2 і про необхідність часткового задоволення позову, судові витрати (судовий збір) в розмірі 192,20 грн. підлягає стягненню з відповідача - ОСОБА_2 на користь позивача - ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_5 ) моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_5 ) судові витрати в розмірі 192,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2020 року.

Головуючий: О.Я.Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.О. Шеремета