ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4502/20 Справа № 206/4645/19 Суддя у 1-й інстанції - Кушнірчук Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Пищиди М.М.

суддів - Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря судового засідання - Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона має дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є відповідач.

Син проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на її утриманні.

На теперішній час син є повнолітнім, однак продовжує навчання у Дніпровському державному технікумі енергетичних та інформаційних технологій на денній формі навчання, у зв`язку з чим він не може влаштуватись на роботу та самостійно отримувати дохід, а тому потребує матеріальної допомоги.

Позивач не має можливості утримувати сина самостійно, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, що стало підставою для звернення позивача до суду з вказаною позовною заявою.

Враховуючи зазначене, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дати звернення з позовом до суду та до досягнення ним 23 річного віку, за умови що він буде продовжувати навчання (а.с.1-3).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2020 року позов ОСОБА_2 - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісяця, починаючи стягнення з 20 серпня 2019 року і до закінчення ним навчання у Дніпровському державному технікумі енергетичних та інформаційних технологій, але не більше ніж до досягнення 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання.

Вирішено питання щодо судового збору (а.с.75-78).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Зазначає, що він є пенсіонером. На теперішній час розмір його пенсії складає 1600 гривень, а також він працює на пів ставки сторожем на ТОВ «Аква Драйф Дніпро» де отримує заробітну плату у розмірі 4000 гривень. Також, має на утриманні малолітню дитину та дружину, яка хворіє, має інвалідність та працює на пів ставки лікарем та отримує дохід у розмірі 4000 гривень (а.с.82-83).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Згідно копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю (позивачем) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2011 року ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 (а.с. 9)

Так, рішенням суду від 22 грудня 2017 року, яким позбавлено відповідача батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 , що набрало законної сили, встановлено, що відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини.

Відповідно до копії довідки ОСОБА_3 являється студентом денного відділення Дніпровського державного технікуму енергетичних та інформаційних технологій з 01 вересня 2017 року на бюджеті. Термін закінчення навчання 30 червня 2021 рік (а.с.10).

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 18 січня 2008 року, про що Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис №10 (а.с. 36)

Від даного шлюбу відповідач також має дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (а.с. 37)

Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 37460811 від 04 червня 2019 року по виконавчому листу № 2-1073 виданий 15 березня 2013 року Самарським районним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі ј частки доходу встановлено закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. Заходами вжитими державним виконавцем виявити майно яке належить боржнику не виявилось можливим. Заборгованість станом на 18 листопада 2018 року становить 10561,30 гривень (а.с. 55).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що повнолітній син сторін, продовжуючи навчання, потребує матеріальної допомоги. Враховуючи матеріальне становище сторін, які мають реальну можливість надавати матеріальну допомогу на період навчання синові, який її потребує, оскільки у зв`язку з денною формою навчання не має можливості самостійно себе утримувати, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати повнолітньому сину матеріальну допомогу у розмірі 1/4 частини його заробітку до закінчення навчання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За правилами ч.1 ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів (ст.199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Так, відповідно до ч.1 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, суд враховує обставини, зазначені у ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина які продовжують навчатися після досягнення повнолітня (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши обставини у справі та дослідивши надані сторонами докази на їх підтвердження, дійшов правильного висновку про те, що згідно з вимогами чинного законодавства ОСОБА_1 , як батько ОСОБА_3 зобов`язаний утримувати свого сина, який продовжує навчання та потребує у зв`язку із цим матеріальної допомоги, а відповідач може надавати таку матеріальну допомогу.

Так, рішенням суду від 22 грудня 2017 року, яким позбавлено відповідача батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 , що набрало законної сили, встановлено, що відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини. Вказані обставини мають преюдиційне значення в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України при розгляді цієї справи.

Доводи апелянта про те, що він не може надавати матеріальну допомогу в зазначеному розмірі, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач працює та отримує дохід. Крім того отримує пенсію.

Доводи відповідача про те, що на його утриманні знаходиться хвора дружина, колегія суддів відхиляє, оскільки дружина на теперішній час працює лікарем та отримує заробітну плату. Тобто, маючи групу інвалідності, дружина відповідача є працездатною особою, працює та отримує дохід, а тому ці обставини спростовують доводи відповідача про те, що дружина перебуває на його утриманні.

Таким чином вказані обставини не зменшують обсягу обов`язків відповідача, як батька, з утримання дитини, яка продовжує навчання та не звільняють його від сплати аліментів на цей період.

При визначенні розміру аліментів, судом першої інстанції обґрунтовано враховано, як наявність вищевказаних обставин, так і обов`язок та можливість надання відповідачем такої допомоги повнолітньому синові, у зв`язку із навчанням, у визначеному розмірі, що не є непомірним для відповідача.

Згідно ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідачем не надано суду доказів, що підтверджують неможливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі.

Судом першої інстанції правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Будь-яких доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: