ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1662/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2020 р.

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Іщенко І.М., за участю секретаря судового засідання

Клисак Н.Г., відповідача та зустрічного позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання нерухомого об`єкту спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на Ѕ частину нерухомого об`єкту та зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину нерухомого об`єкту

В С Т А Н О В И В

04.10.2019 позивач ОСОБА_2 звернулася до Петриківського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання нерухомого об`єкту спільною сумісною власністю подружжя, про визнання права власності на Ѕ частину нерухомого об`єкту в якій просить визнати будинок АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на Ѕ його частину.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивапч зазначила, що з відповідачем ОСОБА_1 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 23.03.1990 по 24.04.2007. Після реєстрації шлюбу сторони вирішили придбати дачу. З цією метою в травні 1990 ОСОБА_1 вступив в члени садового товариства «Прогрес-Верхні» та йому була надана земельна ділянка площею 0,0817 га з цільовим призначенням для ведення садівництва. На зазначеній земельній ділянці до літа 1991 року сторони завершили будівництво будинку, на яке вклали спільні кошти. Будинок А-1 має загальну площу 73,4 кв.м., житлову 44,5 кв.м. та складається з коридору 1-1 площею 5,3 кв.м., душової 1-2 площею 3,1 кв.м., кімнати 1-3 площею 10,1 кв. м., вбиральні 1-4 площею 1,0 кв.м., кухні-їдальні 1-5 площею 23,4 кв.м., кладової 1-6 площею 2,0 кв.м., кімнати 1-7 площею 10,4 кв.м., гаражу І площею 17,5 кв.м. Крім того в 2003-2004 роках сторони за спільні кошти газифікували садовий будинок, встановили газову плиту та газовий котел для обігріву.

На даний час позивачу стало відомо, що відповідач без її відома у 2010 році оформив право власності на садовий будинок та приватизував під ним земельну ділянку на своє ім`я, яку поділив на дві, залишивши собі в користування ділянку площею 0,0413 га на якій знаходиться будинок, а іншу продав. Відповідач не визнає за нею права власності на половину дачного будинку, аргументуючи тим, що право власності на будинок зареєстровано в 2010 році, тобто після розірвання шлюбу, а отже садовий буди нок не може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Просить суд визнати садовий будинок АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного будинку.

29.10.2019 відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину нерухомого об`єкту, в якій просить визнати за ним право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 .

В своїй заяві зустрічний позивач визнав обставини, що спірний будинок був збудований в період шлюбу із ОСОБА_2 із1990 року по 2007 рік, при розлученні із позивачкою майнового спору не було , право власності на садовий будинок за ним було зареєстровано 21.12.2010 в період коли він перебував в іншому шлюбі із ОСОБА_3 . Звертається до суду тому, що в разі задоволення первісного позову ОСОБА_2 , за ним не буде зареєстровано право власності на іншу Ѕ частину будинку, а тому просить суд визнати за ним право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 .

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 в підготовчому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, пославшись на те що вона із відповідачем була в шлюбі із 23.03.1990 року, шлюб розірвано 24.04.2007 року, майнового спору при розлученні із ОСОБА_1 не було. Звернулась до суду тільки через 12 років після розлучення із відповідачем про поділ спільного майна так як вважає, що має право на 1/ 2 частину садового будинку АДРЕСА_1 садовому товаристві

АДРЕСА_1 , який належить її колишньому чоловікові на праві власності.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася, до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні визнав в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_2 і не заперечував визнати за нею право власності на Ѕ частину садового будинку АДРЕСА_1 в садовому товаристві « Прогресс-Верхні», а також просив визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного будинку.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, судові повістки із зазначеною зустрічним відповідачем ОСОБА_4 в позові адресом АДРЕСА_2 повернені до суду із відміткою «адресат відсутній».

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають із наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та юридичні правовідносини.

Як встановлено судом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 23.03.1990 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копіями свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим 23.03.1990 Дніпровським відділом ЗАГС м. Дніпродзержинська та свідоцтва про розірвання шлюбу № НОМЕР_2 , виданим 01.10.2008 Заводським відділом РАЦС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області (а.с. 5-6).

24.04.2004 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний, що підтверджується копією паспорту ОСОБА_1 ( а.с.68)

23.02.2008 року ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_3 , що підтверджується копією судового рішення Дніпровського райсуду м. Дніпродзержинська ( а.с.48)

В період цього шлюбу, 15.11.2010 року ОСОБА_1 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0817 га, яка розташована на території Курилівської сільради Петриківського району в садовому товаристві « Прогрес-Верхні», що підтверджується копією державного акту (а.с.75)

21.12.2010 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності на садовий будинок АДРЕСА_1 який АДРЕСА_1 в садовому товаристві « АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав ( а.с.14) Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 25.06.2018, а також заяви ОСОБА_1 до нотаріуса про поділ вищевказаної земельної ділянки на дві земельних ділянки, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,0413 га, з яких 0,0298 га під господарськими будівлями і дворами, що розташована в садовому товаристві «Прогрес-Верхні» смт. Курилівка Петриківського району Дніпропетровської області (а.с. 7-8, 73).

Крім того, відповідно до копії рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 липня 2019, вбачається, що ОСОБА_1 з 23.02.2008 по день розірвання шлюбу перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 (а.с. 48-49).

Таким чином, в суді було встановлено, що позивач ОСОБА_2 звернулась до суду 04.10.2019 року про визнання спільною сумісною власністю на садовий будинок АДРЕСА_1 який АДРЕСА_1 в садовому товаристві « АДРЕСА_1 » після розлучення із відповідачем 24.04.2007 року, тобто через 12 років.

На час розлучення спірний будинок не був власністю подружжя, адже відповідач був тільки користувачем вказаної земельної ділянки і став власником зазначеного садового будинку тільки із 21.12.2010 року , коли знаходився із 23.02.2008 року в шлюбі із ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.48)

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приймаючи до уваги, що позивачкою не доведено, що садовий будинок АДРЕСА_1 який АДРЕСА_1 в садовому товаристві АДРЕСА_1 » є спільною сумісною власністю із ОСОБА_1 і не доведено ті обставини, на які вона посилається, слід відмовити в позовних вимогах в повному обсязі.

Відмовляючи в зустрічних позовних вимогах ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину садового будинку АДРЕСА_1 який АДРЕСА_1 в садовому товаристві « АДРЕСА_1 , суд звертає увагу на те, що позивач вже являється власником всього садового будинку із 21.12.2010 року і повторне визнання в судовому порядку його частки права власності не передбачається, права та законі інтереси ОСОБА_1 не порушені і ніким не оспорюються.

Позивач має право в нотаріальному порядку розпоряджатись власністю на свій погляд .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України зустрічним позивачем не доведено ті обставини, на які він посилається, а тому ОСОБА_1 слід відмовити в зустрічних позовних вимогах в повному обсязі.

Приймаючи до уваги, що позивачу ОСОБА_2 та зустрічному позивачу ОСОБА_1 було відмовлено в позовних вимогах в повному обсязі, судові витрати в розмірі 768,40 грн та 768,40 грн покласти на позивачів відповідно до ст.141 ЦПК України.

На основі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 18, 43,44, 49, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

В позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання нерухомого об`єкту спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на Ѕ частину нерухомого об`єкту та зустрічних позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину нерухомого об`єкту - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання учасниками процесу повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: І. М. Іщенко