18.09.2020 Справа № 756/3440/19
Справа пр. №2/756/1004/20
ун. №756/3440/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2020 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Андрейчука Т.В.,
за участю секретаря судового засідання - Лісовенка О.О.,
учасники справи:
розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
У березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .
У згаданій квартирі зареєстроване місце проживання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які не є членами сім`ї позивача.
Покликаючись на те, що у зв`язку з набуттям позивачем у власність квартири АДРЕСА_1 право користування відповідачів указаним житловим приміщенням припинилось, ОСОБА_1 просила суд визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Відповідачі відзив на позовну заяву ОСОБА_1 до суду не подали.
Позивач у судовому засіданні свої вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.
Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялись, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, заяв про розгляду справи за їхньої відсутності до суду не подали.
За таких обставин та за відсутності заперечень позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Заслухавши вступне слово позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, дійшов такого висновку.
Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За приписами ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
За договором купівлі-продажу квартири 28 лютого 2018 року, укладеним між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), позивач у справі придбала квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 6). Цього ж дня за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на указаний об`єкт нерухомості (а. с. 9).
Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва станом на 14 лютого 2020 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстроване місце проживання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Водночас суд не бере до уваги дані щодо реєстрації місця проживання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , надані відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМУ в м. Києві та Київській області (а. с. 12-14, 64-67), оскільки ця інформація надана станом на 03 грудня 2004 року та 21 вересня 2010 року відповідно.
Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16, від 15 травня 2017 року у справі №6-2931цс16, постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №235/9835/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі №569/1478/18 міститься висновок про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, як постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Таким чином, власник житла вправі вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення.
Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Отже, право члена сім`ї власника на користування жилим приміщенням є сервітутним правом, яке відповідно до сталої практики Верховного Суду України та Верховного Суду існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно та припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Тобто, виникнення прав членів сім`ї власників квартири на користування нею та обсяг цих прав залежать від наявності у власників квартири права власності на неї, а припинення права власності на квартиру припиняє право членів сім`ї колишнього власника на користування цією квартирою. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є членами сім`ї позивача, ОСОБА_1 спільним побутом із ними не пов`язана, а тому право користування відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_1 підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України.
Водночас суд відмовляє позивачеві у задоволенні її позовних вимог в частині визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , позаяк в матеріалах справи відсутні докази, які б засвідчували те, що місце проживання відповідача ОСОБА_4 зареєстроване у згаданому житлі.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково та визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача судовий збір у сумі 768,40 грн.
Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 280, 281, 282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 ) такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 (двадцять) копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 (двадцять) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Андрейчук

Повний текст рішення виготовлено 18 вересня 2020 року