Номер провадження: 22-ц/813/5200/20
Головуючий у першій інстанції Єршова Л.С.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_11 про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Приморським районним судом м. Одеси під головуванням судді Єршової Л.С. слухається цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_11 про визнання недійсним договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладеного 17.01.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_11 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Зимою Н.Ф.; застосування наслідків недійсності договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладеного 17.01.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_11 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Зимою Н.Ф. та скасування запису в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_11 на нежитлове приміщення загальною площею 213,9 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

20 січня 2020 року від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Мельник Н.Ю. надійшло клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на напівпідвальне нежитлове приміщення у буд. АДРЕСА_1 , загальною площею 213,9 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_11 , РНОКПП НОМЕР_1 ; заборони державному підприємству «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, , або будь-якому його регіональному відділенню проводити електронні торги щодо напівпідвального нежитлового приміщення у буд. АДРЕСА_1 , загальною площею 213,9 кв.м., в рамках виконавчого провадження №60349550, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. на підставі виконавчого листа №522/17317/18.

Заяву обґрунтовує тим, що майно, яке є забезпеченням задоволення права вимоги позивача може вибути з володіння відповідача, а у разі задоволення позовних вимог по даній справі виконання рішення суду буде неможливе.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2020 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Мельник Н.Ю. про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_11 про визнання договору недійсним, задоволено. Накладено арешт на напівпідвальне нежитлове приміщення, розташоване у буд. АДРЕСА_1 , загальною площею 213,9 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_11 . Заборонено державному підприємству «СЕТАМ» Міністерства юстиції України або будь-якому його регіональному відділенню проводити електронні торги щодо напівпідвального нежитлового приміщення у буд. АДРЕСА_1 , загальною площею 213,9 кв.м., в рамках виконавчого провадження №60349550, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. на підставі виконавчого листа №522/17317/18.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, 23 січня 2020 року адвокат Козлов О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції фактично своїм рішенням зупинив виконання постанови Одеського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року у цивільній справі №522/17317/18.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції послався на наступні обставини.

Згідно з ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.ч. 1, 3-7 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, дотримуючись принципів здійснення цивільного судочинства, враховуючи те, що позивачем надано відомості про належність майна відповідачу, а також співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про обґрунтованість зазначеної заяви, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову, у суду першої інстанції відсутні підстави вважати, що існують обставини, за наявності яких законодавець встановив обов`язок суду щодо застосування зустрічного забезпечення (ч. 3 ст. 154 ЦПК України), оскільки позивач має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання на території України та майно, в розмірі достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові, а саме: позивачем надано до суду докази того, що він є власником: приміщення (з №2-1 по №2-7/літер Г-1), загальною площею 89,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; квартир 19 , АДРЕСА_3 .

Однак судова колегія погодитись із такими висновками суду першої інстанції не може з огляду на наступне.

Відповідно до статті 149 Цивільного процесуального Кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Стаття 150 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або)грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд необхідно враховувати положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» зазначено, що право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З апеляційної скарги вбачається, що у вересні 2018 року представник ОСОБА_1 адвокат Козлов О.О. звернувся до суду із клопотанням про поновлення ОСОБА_1 строк на пред`явлення нотаріально посвідченого договору про визнання заборгованості, посвідченого нотаріусом Доктором Йоханнес Майнель, 13.08.2013 року, номер документу № М 447/2013 та надання дозволу на примусове виконання нотаріально посвідченого договору про визнання існуючого договору із згодою боржника на застосування до нього засобів примусового виконання посвідченого нотаріусом Доктором Йоханесс Майнель, 13.08.2013 року, номер документа № М 447/2013, щодо стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_1 боргу на загальну суму в розмірі 119 235 Євро в національній валюті за курсом НБ України на день постановления ухвали (цивільна справа №522/17317/18).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2019 року визнано поважними причини пропуску та поновлено ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) строк для пред`явлення нотаріально посвідченого договору про визнання існуючого договору із згодою боржника на застосування до нього засобів примусового виконання посвідченого нотаріусом Доктором Йоханнес Майнель, 13.08.2013 року, номер документа № М 447/2013 договору із згодою боржника на застосування до нього засобів примусового виконання, до примусового виконання на підставі міжнародного договору.

Клопотання заявника (стягувача) ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), за участю заінтересованої особи (боржника) ОСОБА_11 про визнання та виконання нотаріально посвідченого договору про визнання існуючого договору із згодою боржника на застосування до нього засобів примусового виконання посвідченого нотаріусом Доктором Йоханнес Майнель, 13.08.2013 року, номер документа № М 447/2013, що підлягає примусовому виконанню на підставі міжнародного договору - задоволено. Визнано та надано дозвіл на примусове виконання нотаріально посвідченого договору про визнання існуючого договору із згодою боржника на застосування до нього засобів примусового виконання посвідченого нотаріусом Доктором Йоханнес Майнель, 13.08.2013 року, номер документа № М 447/2013, про стягнення з ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ; паспорт громадянина Німеччини № НОМЕР_3 , виданий 10.10.2013 року) боргу на загальну суму в розмірі 119 235, 00 Євро.

Видано виконавчий лист на підставі нотаріально посвідченого договору про визнання існуючого договору із згодою боржника на застосування до нього засобів примусового виконання посвідченого нотаріусом Доктором Йоханнес Майнель, 13.08.2013 року, номер документа № М 447/2013 про стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ; паспорт громадянина Німеччини № НОМЕР_3 , виданий 10.10.2013 року) боргу на загальну суму в розмірі 119235,00 Євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 30.01.2019 року становить 3 782 134,20 грн.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_11 адвокат Терзіанова Катерина Вячеславівна звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2019 року та ухвалити рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Постановою Одеського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року апеляційна скарга представника ОСОБА_11 адвоката Терзіанової Катерини Вячеславівни - задоволена частково. Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 30 січня 2019 року - в частині поновлення ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) строку для пред`явлення нотаріально посвідченого договору про визнання існуючого договору із згодою боржника на застосування до нього засобів примусового виконання посвідченого нотаріусом Доктором Йоханнес Майнель, 13.08.2013 року, номер документа № М 447/2013 договору із згодою боржника на застосування до нього засобів примусового виконання, до примусового виконання на підставі міжнародного договору - скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Козлова Олександра Олександровича про поновлення ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) строку для пред`явлення нотаріально посвідченого договору про визнання існуючого договору із згодою боржника на застосування до нього засобів примусового виконання посвідченого нотаріусом Доктором Йоханнес Майнель, 13.08.2013 року, номер документа № М 447/2013 договору із згодою боржника на застосування до нього засобів примусового виконання, до примусового виконання на підставі міжнародного договору - залишити без задоволення. В іншій частині ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2019 року - змінити та викласти її наступним чином. Визнати та надати дозвіл на примусове виконання нотаріально посвідченого Договору про визнання існуючого договору із згодою боржника на застосування до нього засобів примусового виконання посвідченого нотаріусом Доктором Йоханнес Майнель, 13.08.2013 року, номер документа № М 447/2013, про стягнення з ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ; паспорт громадянина Німеччини № НОМЕР_3 , виданий 10.10.2013 року) боргу на загальну суму в розмірі 3 782 134, 20 грн. (три мільйони сімсот вісімдесят дві тисячі сто тридцять чотири гривні двадцять копійок). Видати виконавчий лист на підставі нотаріально посвідченого Договору про визнання існуючого договору із згодою боржника на застосування до нього засобів примусового виконання посвідченого нотаріусом Доктором Йоханнес Майнель, 13.08.2013 року, номер документа № М 447/2013 про стягнення з ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ; паспорт громадянина Німеччини № НОМЕР_3 , виданий 10.10.2013 року) боргу на загальну суму 3 782 134, 20 грн. (три мільйони сімсот вісімдесят дві тисячі сто тридцять чотири гривні двадцять копійок).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинським М. М. відкрито виконавче провадження № 60349550 з примусового виконання виконавчого листа № 522/17317/18 виданого Приморським районним судом м. Одеси 15.10.2019 року.

Під час судового розгляду судової справи № 522/17317/18 та під час примусового виконання постанови Одеського апеляційного суду від 01.10.2019 року стало відомо, про те що єдиним майном яким володіє ОСОБА_11 є нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101)

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що підставою для виникнення права власності у ОСОБА_11 на даний об`єкт були: 1) дублікат іпотечного договору, серія та номер: 310, виданий 29.01.2008, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Юхневич М.М.; 2) договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, серія та номер: 14, виданий 17.01.2018, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зима Н.Ф.; 3) договір про відступлення (купівлі-продажу1) прав вимоги, серія та номер: 15, виданий 17.01.2018, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зима Н.Ф.; 4) повідомлення про застереження задоволення вимог іпотекодержателя (вимога про усунення порушень), серія та номер: б/н, виданий 01.02.2018, видавник: ОСОБА_11 ; 5) заява, серія та номер: 7051, виданий 01.08.2018, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Груєва О.В.

Таким чином, судом першої інстанції не взято до уваги те, що наявність судового рішення щодо стягнення з ОСОБА_11 грошових коштів на користь ОСОБА_1 , та те що нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 є єдиним майном, на яке може бути звернено стягнення і виходячи зі складу сторін цивільної справи №522/11325/19, слід припустити що предметом розгляду справи є безпосередньо договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.

Тобто, у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 може вибути із власності ОСОБА_11 .

У зв`язку з чим, постанова Одеського апеляційного суду від 01.10.2019 року у справі № 522/17317/18 не зможе бути виконана та відповідно таким чином будуть порушені права та інтереси ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції мав брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд першої інстанції не звернув увагу на невиконання ОСОБА_11 постанови Одеського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року у справі №522/17317/18 про стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_1 боргу на загальну суму 3782134, 20 грн, що перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Заборона проводити електронні торги та зупинення реалізації арештованого нерухомого майна порушує права ОСОБА_1 як стягувача у виконавчому провадженні, а тому оскаржувану ухвалу не можна визнати законною та обгрунтованою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у цивільній справі №362/1102/19.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла до висновку, що судом першої інстанції не враховано те, що оскаржуваною ухвалою порушені права особи, яка не є учасником справи, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Мельник Н.Ю. надійшло клопотання про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2020 року скасувати.

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Мельник Наталії Юріївни про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 вересня 2020 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк