Справа № 175/2670/19
Провадження № 2-о/175/67/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2020 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Кравченко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярова Наталія Геннадіївна, Територіальна громада м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року заявниця звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт постійного проживання її, ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявниця ОСОБА_1 та її адвокат за ордером про надання правової допомоги Дворецька Я.І. заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити.

Зацікавлена особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярова Н.Г. у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с.80,85), надала до суду копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.38-60).

Представник зацікавленої особи Територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с.79,84).

Вислухавши заявницю та її адвоката, свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання (ст. 316 ЦПК України).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 82 роки помер батько заявниці ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 19 травня 2018 року, актовий запис №1074 (а.с.14). Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне спадкодавцю майно: грошові кошти на рахунках відкритих в АТ КБ «ПриватБанк». За часи свого життя ОСОБА_2 заповітів не складав.

23 квітня 2019 року донька спадкодавця ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ярової Н.Г. з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.39). На підставі заяви ОСОБА_1 була відкрита спадкова справа №13/2019 (а.с.38-60).

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ярової Н.Г. від 20 травня 2019 року відмовлено заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв`язку з тим, що протягом шести місяців спадкоємиця не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом, а саме у строк до 16 листопада 2018 року та відсутній факт спільного проживання спадкодавця ОСОБА_2 та спадкоємиці ОСОБА_1 (а.с.57).

Встановлено, що це за часи свого життя ОСОБА_2 подарував своїй доньці ОСОБА_1 домоволодіння АДРЕСА_2 , що підтверджується Договором дарування від 05 лютого 1983 року (а.с.24), про що також свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №73711711 від 23 листопада 2016 року (а.с.25-26). Окрім будинку, ОСОБА_2 подарував своїй доньці і квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором дарування квартири від 28 листопада 2013 року (а.с.20-21), про що також свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №13572221 від 28 листопада 2013 року (а.с.22-23). ОСОБА_2 проживав та з 1986 року по день смерті був зареєстрований в вищевказаному будинку.

ОСОБА_1 зареєстрована в будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується відміткою про місце реєстрації в паспорті заявниці серії НОМЕР_2 виданим Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 06 грудня 2001 року (а.с.42-43), однак в будинку не проживає з листопада 2013 року, що підтверджується Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 03 липня 2019 року (а.с.28).

Як вбачається з матеріалів справи, що також підтвердили допитані судом свідки, з моменту дарування батьком квартири, ОСОБА_1 з листопада 2013 року почала проживати разом з батьком ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі АДРЕСА_1 , про що також свідчить Акт про фактичне проживання особи від 19 червня 2019 року (а.с.27). Місце реєстрації заявниця не змінювала.

Факт сумісного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на час його смерті, незважаючи на відсутність спільної реєстрації, знайшов своє достатнє підтвердження в судовому засіданні в показаннях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_7 - сусідів заявниці, які суду пояснили, що у зв`язку з похилим віком і неспроможністю до самообслуговування заявниця переїхала проживати в квартиру до свого батька, і проживала заявниця разом з батьком до дня його смерті, так як більше доглядати за ним не було кому, бо заявниця була єдиною дитиною у сім`ї.

Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_1 не зверталася до приватного нотаріуса з заявою про відмову від спадщини.

У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.». Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах провстановлення фактів, що мають юридичне значення» діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Варто зазначити, що і на даний момент заявник проживає у цій квартирі разом зі своїми дітьми.

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

Згідно з п.п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 293 ЦПК України, визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Також, передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлення цього факту має для заявниці юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації спадкоємцем ОСОБА_1 права на отримання спадщини після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, з огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги всі обставини справи, докази надані заявницею, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1216-1218, 1223, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 12, 13, 76, 81, 130, 212, 263-266, 293, 315-319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Озерянська Ж.М.