Номер провадження: 22-ц/813/1767/20
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2019 року про визнання неправомірними дії старшого державного виконавця Тарутинського районного відділу ДВС в Одеській області в цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Тарутинського районного відділу ДВС Одеської області Головного територіального управління юстиції в Одеської області, боржник ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії старшого державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ

30.05.2019 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою на дії державного виконавця Міндонової Т.І. Тарутинського районного відділу ДВС Одеської області щодо визнання неправомірними дії старшого державного виконавця Тарутинського РВ ДВС Одеської області Міндонової Т.І. В обгрунтуванні позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що божник ( ОСОБА_1 ) на утримання сина ОСОБА_3 сплачує кошти дуже рідко, при тому, що сума яку він повинен сплачувати складає 450 грн на місяць. При цьому, на думку скаржника, державним виконавцем було допущено порушення щодо здійснення перевірки об`єктивності даних відрахування аліментних платежів, та відповідно під час складання довідки-розрахунку заборгованості по аліментам, станом на 31.05.2019 року (а.с 1-17).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (головуючий суддя Домусчі Л.В.) від 10 вересня 2019 року було задоволено скаргу ОСОБА_2 на дії Державного виконавця Тарутинського районного відділу ДВС Одеської області Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с 85-87).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою від 24.09.2019 року, ОСОБА_1 , через канцелярію Приморського районного суду м. Одеси, подав апеляційну скаргу. Апелянт вважає, що ухвала прийнята з грубим порушенням процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт зазначає, що скаргу подано 30.05.2019 року, а ухвалу винесено 10.09.2019 року, що є процесуальним порушенням строків розгляду скарги. Також ОСОБА_1 зазначає, що йому не було відомо про час та місце розгляду скарги на дії державного виконавця, тому що ніяких повісток не отримував, тобто суд розглянув скаргу без його участі, що позбавило його права висловити свою позицію щодо заявлених ОСОБА_2 вимог та надання заперечень. Зокрема, апелянт посилається на те, що в ухвалі не вказано, що повинен робити державний виконавець і яким чином усувати існуюче становище, або порушене право. Таким чином апелянт просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10.09.2019 року по справі №522/1393713-ц про розгляд скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця служби Головного територіального управління юстиції Одеської області (а.с 91-94).

20.02.2020 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник зазначила, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та формальними. Тому заявник просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засідання 20.02.2020 року апелянт просив задовольнити апеляційну скаргу, заявник проти задоволення апеляційної скарги заперечувала. Державний виконавець до суду не з`явився, про час, дату та місце судового засідання були повідомленні належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 103). Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення учасників провадження, які з`явилися, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи оскаржувану ухвалу в справі суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів був визначений судом у твердій грошовій сумі та серед доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, не входять речі, які були придбані боржником для дитини. Окрім того, з наданих копій квитанцій та чеків, які були прийняті державним виконавцем від боржника у якості сплати ним аліментів, не вбачається призначення даних речей саме для дитини, а також те, що дані речі були передані стягувачу. Згідно чеків за лютий 2015 року, вересень 2015 року, валюта, за яку було придбано товар, вказано рубль. При цьому, доказів щодо конвертації такої валюти згідно курсу НБУ матеріали виконавчого провадження не містять. З огляду на вказане суд першої інстанції вирішив задовольнити скаргу на дії державного виконавця.

Апеляційний суд частково задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 447 ЦПК України визначає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Отже, розглядаючи скаргу на дії виконавця суд повинен належним чином сповістити стягувача, боржника та виконавця про вчинення відповідних процесуальних дій.

За обставинами даної справи суд розглянув скаргу на дії державного виконавця в судовому засіданні за участю заявника та її представника. Боржник та державний виконавець в судовому засіданні під час розгляду скарги присутні не були.

За ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи судова кореспонденція неодноразово надсилалася ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 , однак поверталась до суду в зв`язку з тим, що не «розшуканий адресат» (відповідно до поштових поміток на конверті) (а.с. 30, 31), та в зв`язку «зі спливом строку вручення судових повісток» (а.с. 78).

Стаття 128 ЦПК України визначає порядок повідомлення сторін про хід судового розгляду. Пункт 2 частини 7 вказаної статті визначає, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається:фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.ч. 6-7 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Необхідно зауважити, що в матеріалах справи відсутні підтвердження того, що судом першої інстанції був направлений запит до розпорядника відповідної інформації щодо зареєстрованого місця проживання боржника.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що положення діючого цивільного процесуального законодавства не дозволяють дійти висновку, що повернення судової кореспонденції в зв`язку «з закінченням строку вручення судових повісток» є доказом належного інформування сторони про час і місце розгляду справи. Вказане узгоджується з позицією Великої Палати Верховної Суду, викладеною в постановах від 12.12.2018 року в справі № 752/11896/17.

Враховуючи вище наведене в сукупності, апеляційний суд приймає до уваги доводи апелянта стосовно неналежного сповіщення боржника про розгляд скарги, в зв`язку з чим останній був позбавлений можливості надати до суду заперечення/пояснення на скаргу та відповідні докази, та частково задовольняє апеляційну скаргу.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Тобто, задовольняючи скаргу та ухвалюючи судове рішення про визнання рішень/дій/бездіяльності неправомірними суд, крім іншого, повинен визначити спосіб усунення порушення прав скаржника. Разом з тим, за обставинами даної справи суд обмежився лише визнанням неправомірними дій державного виконавця та не зазначив в якому саме порядку виконавець повинен усунути порушення.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 379 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, оскаржувану ухвалу скасовує та направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2019 року скасувати.

Скаргу про визнання неправомірними дії старшого державного виконавця Тарутинського районного відділу ДВС в Одеській області передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст цієї постанови виготовлено 10 березня 2020 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

20.02.2020 року м. Одеса