РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року, місто Новоград-Волинський Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кравець І. А.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

(Справа № 285/87/20, провадження у справі № 2/0285/282/20)

розглянув у судовому засіданні у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом

В С Т А Н О В И В:

В січні 2020 року до суду звернулась позивачка ОСОБА_1 з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання останнього таким, що втратив право користування житлом по АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником вищезазначеного будинку. З 2003 року її донька ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 перебували в шлюбі. В зв`язку з тим, що відповідач був членом сім`ї його було зареєстровано в будинку, де він проживав до травня 2018 року. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 07.06.2017 року шлюб між її донькою та відповідачем розірваний. Відповідач не є членом її сім`ї, в будинку не проживає але продовжує бути зареєстрованим в ньому, добровільно знятися з реєстрації не бажає, що в свою чергу тягне за собою порушення її права на розпорядження майном та отримання субсидії.

Позивачка керуючись ст.ст. 391, 405 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та посилаючись на те, що оскільки відповідач не є членом її сім`ї, в будинку не проживає, добровільно знятися з реєстрації не бажає, просить суд позов задовольнити.

Позивачка в судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. В судовому засіданні пояснив, що дійсно в будинку не проживає з травня 2018 року, але йому в цьому чиняться перешкоди. Крім того, просив надати йому можливість залишитись зареєстрованим в будинку до вересня.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що будинку АДРЕСА_1 належить позивачці ОСОБА_1 на праві власності, згідно договору дарування від 05 листопада 2004 року. /а.с.7-9/.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , згідно довідки №20 від 02.01.2020 року зареєстрований в будинку /а.с.12/

7 червня 2017 року рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано /а.с.13/

Також встановлено, що відповідач з травня 2018 року по місцю реєстрації не проживає, що підтверджується Актом обстеження депутата Новоград-Волинської міської ради Юрківа В. М. від 18.12.2019 року /а.с.4/.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 як під час підготовчого судового засідання так і під час розгляду справи по суті визнав ту обставину, що він з травня 2018 року не проживає в будинку.

Отже, сторони в судовому засіданні визнали ту обставину, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в будинку з травня 2018 року та у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа № 6-709цс16).

Відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі заяви особи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Отже, виходячи з вище встановлених обставин, враховуючи, що ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивачки, не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з нею і ведуть спільне господарство, будинком з травня 2018 року не користується, а причини, на які посилається відповідач щодо не проживання в будинку, на думку суду, є неповажними, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право на користування житлом, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в сумі 840,80 грн..

Керуючись ст.ст. 2, 7, 10, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_2 , зареєстрованого АДРЕСА_1 )про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК (від 03.10.2017 року) апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд.

Повне судове рішення складено 03.03.2020 року.

Головуючий