Справа № 485/973/20
Провадження №2/485/399/20
Рішення

іменем України

17 вересня 2020 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Яворського С.Й.,

секретар судового засідання Шеремет Ю.Є.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м.Снігурівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Снігурівської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом,

встановив:

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 . Вона є спадкоємцем за заповітом. Однак, при зверненні до Снігурівської державної нотаріальної контори, їй було відмовлено в оформленні спадкових прав на тій підставі, що правовстановлюючий документ на спадковий будинок відсутній, так як оригінал свідоцтва батьком був загублений при житті та відновити його у зв"язку зі смертю він не встиг. Надана нею копія свідоцтва про право власності на житловий будинок не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки документ не засвідчений підписом посадової особи, яка його видала та не скріплений печаткою того органу чи посадової особи, яка видала документ. Крім того, документ містить виправлення по батькові власника, а саме " ОСОБА_2 " виправлено на " ОСОБА_2 " не посадовою особою виконкому, яка мала б видавати правовстановлюючий документ, а посадовою особою Снігурівської філії МБТІ. Дублікат свідоцтва про право власності на житловий будинок отримати не можливо.

Враховуючи наведене, а також те, що вона є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті батька, просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

В підготовче засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно.

Позивачка подала суду заяву, в якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, судові витрати просила з відповідача не стягувати.

Представник відповідача також надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги позивачки визнає у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував, просив справу слухати в його відсутність.

Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу.

Згідно з ч. 4 ст. 200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин, суд ухвалив слухати справу у підготовчому судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Євгенівка Снігурівського району Миколаївської області помер ОСОБА_2 , про що 02 травня 2019 року в Книзі реєстрації смертей Снігурівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївської області вчинено актовий запис № 143 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 27 листопада 1989 року, виданого Снігурівським БТІ на підставі рішення Снігурівського райвиконкому № 117 від 16 травня 1989 року (а.с.14).

За життя, 07 серпня 2007 року, ОСОБА_2 залишив заповіт, посвідчений секретарем виконкому Василівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області Теличко А.В. за реєстровим № 526, згідно з яким належний йому житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , земельну ділянку 0,11 га, надану для обслуговування вище вказаного житлового будинку, заповідав дочці ОСОБА_1 , позивачці у справ. Також, заповідав земельну ділянку площею 2,97 га розташовану в межах території Снігурівської міської ради Снігурівського району надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва сину ОСОБА_5 (а.с.10).

Рішенням Василівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області № 3 від 22.08.2016 року "Про перейменування вулиць Жовтнева в с.Євгенівка та Терешкової в с.Павло-Мар"янівка Василівської сільської ради", вирішено перейменувати в с.Євгенівка вулицю "Жовтнева" на "Героїв Небесної Сотні" (а.с.23).

Як вбачається з копії спадкової справи №206/2019, заведеної в Снігурівській державній нотаріальній конторі Миколаївської області 11 липня 2019 року до майна померлого ОСОБА_2 , позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину як спадкоємець за заповітом на підставі поданої нею до держнотконтори заяви протягом шестимісячного строку після смерті спадкодавця, яку прийнято та зареєстровано у книгу обліку спадкових справ за № 550. Також, 11 липня 2019 року із заявою про прийняття спадщини звернувся спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 11 серпня 2020 року державним нотаріусом Нікурадзе Т.В. позивачці видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1100 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Спадкоємець ОСОБА_5 також отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 11 серпня 2020 року на земельну ділянку площею 2,9700 га, яка розташована в межах території Снігурівської міської ради Миколаївської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Інші спадкоємці за матеріалами спадкової справи відсутні (а.с. 36-60).

Родинні відносини зі спадкодавцем підтверджені копією свідоцтва про народження позивачки (дошлюбне прізвище " ОСОБА_1 ") серії НОМЕР_2 , виданого 27 січня 1956 року (а.с.11); та на підтвердження зміни прізвища з " ОСОБА_1 " на " ОСОБА_1 " позивачкою надано копію свідоцтва серії НОМЕР_3 виданого 12 липня 1975 року про укладення шлюбу з гр. ОСОБА_8 (а.с.12).

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права.

Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом - ст.1217 ЦК України.

В силу ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини, за нормою ст.1221 ЦК України, є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини - ст.1222 ЦК України.

Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

09 липня 2020 року завідувач Снігурівської державної нотаріальної контори Коваль Ю.В. винесла постанову, якою відмовила ОСОБА_1 у прийнятті документів для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , у зв"язку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с.6).

Як встановлено, оригінал свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок не зберігся. Надана позивачкою копія свідоцтва про право власності на житловий будинок від 27 листопада 1989 року, виданого Снігурівським БТІ на підставі рішення Снігурівського райвиконкому № 117 від 16.05.1989 року, не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки документ не засвідчений підписом посадової особи, яка його видала та не скріплений печаткою того органу чи посадової особи, яка видала документ. Крім того, документ містить виправлення по батькові власника, а саме " ОСОБА_2 " виправлено на " ОСОБА_2 " посадовою особою Снігурівської філії МБТІ (а.с.14).

Згідно інформації архівного відділу Снігурівської РДА Миколаївської області від 17.06.2020 р. № 47/64/03/3.7/В, в списках громадян, що отримали свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, що є додатком до рішення виконавчого комітету Снігурівської районної ради народних депутатів від 16.05.1989 року № 117, ОСОБА_2 не значиться (а.с.24). За п.3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України від 16 травня 2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Згідно ст. 392 ЦК України власник може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав та їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Права, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав - ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з п.16 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, доданого до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі -Інструкція), до правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, відносять свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів.

Крім того, вказана Інструкція передбачала реєстрацію будинків і домоволодінь на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції).

Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не приймаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги одночасно тлумачити їх зміст.

При цьому, належність спадкодавцю спірного майна підтверджується довідкою начальника Снігурівської філії КП ММБТІ Волосатової Н.І. від 18.08.2020 року №55, згідно з якою право власності на будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Снігурівським БТІ 27.11.1989 року, право власності зареєстровано в Снігурівській філії ММБТІ 27.11.1989 року книга 8 за реєстровим №608.

Крім того, за даними Витягу з погосподарської книги Василівського старостинського округу Снігурівської міської об"єднаної територіальної громади за 2016-2023 роки та рішення виконавчого комітету Василівської сільської ради від 20.01.2004 року № 2 "Про уточнення назв вулиць та номерації будинків (установ)", власником та головою домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 , значиться ОСОБА_2 (а.с.15, 22).

Окрім цього, померлому ОСОБА_2 належала земельна ділянка для обслуговування вище вказаного житлового будинку площею 0,11 га, розташована на території с. Євгенівка Василівської сільської ради, згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого 26 лютого 1996 року Василівською сільською Радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 470 (а.с.48).

Позивачкою виготовлено технічну документацію на спадковий будинок, технічний паспорт виготовлено станом на 21 грудня 2019 року ТОВ "Миколаївський обласний інжиніринговий центр". Відповідно до технічного паспорту, будинок складається з житлового будинку А-1, сіни а-1, літня кухня Б, ворота №1, хвіртка №2, огорожа №3, басина №4, замощення І, відмостка ІІ. Загальна площа будинку складає 73,9 кв.м., житлова - 49,8 кв.м. Рік забудови 1980 (а.с.16-21).

Остільки, позивач довела наявність спадкового майна, пістави до його успадкування, неможливість реалізації спадкових прав у інший спосіб, суд визнає її позовні вимоги обґрунтованими та ухвалює про їх задоволення.

На прохання позивача суд не стягує з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 81, 263-265, 142, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на житловий будинок, загальною площею 73,9 кв.м., житловою площею 49,8 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, зі складовими: А-1 житловий будинок, а-1 сіни, Б літня кухня, №1 ворота, №2 хвіртка, №3 огорожа, №4 басина, І замощення, ІІ відмостка, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Снігурівський районний суд, який відраховується з дати складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 17.09.2020 р.

Суддя С.Й. Яворський