Справа № 460/4582/17 Головуючий у 1 інстанції: Кондратьєва Н.А.
Провадження № 22-ц/811/1094/20 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 17 лютого 2020 року, постановлене в складі головуючого судді Кондратьєвої Н.А., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Тепловодосервіс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги з централізованого опалення та квартплати, і з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути таку з відповідачів солідарно в сумі 20 445, 74 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що згідно з рішеннями Старичівської сільської ради «Про визначення виробника/виконавця житлово-комунальних послуг» № 211 від 08 листопада 2007 року, № 322 від 09 вересня 2008 року позивач є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з централізованого холодного водопостачання та водовідведення. Послуги надані в повному обсязі для квартири АДРЕСА_1 . Відповідачі по справі є власниками вказаної квартири і користуються житлово-комунальними послугами, однак не оплачують отримані послуги. Станом на 01 жовтня 2017 року у відповідачів утворилася заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергія-Тепловодосервіс" у розмірі 20 445, 74 грн. Про необхідність погасити заборгованість відповідачі повідомлялися письмово, однак наявної заборгованості не погасили. Заборгованість споживачів зростає у зв`язку з тим, що вони самовільно від`єдналися від системи центрального опалення. Несвоєчаcна сплата за спожиті енергоносії ставить під загрозу нормальну господарську діяльність підприємства. 01.09.2017 року вони зверталися до Яворівського районного суду із заявою про видачу судового наказу, такий судом було видано, однак ухвалою цього ж суду від 04.09.2017 року наказ скасовано. На підставі наведеного, просить позов задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за спожиті відповідачами послуги з централізованого опалення та обслуговування будинку і прибудинкової території в сумі 20 445, 74 грн., а також судові витрати.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 17 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Тепловодосервіс» 8996 (вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто шість) грн. 40 коп. заборгованості за спожиті комунальні послуги та 704 (сімсот чотири) грн. 02 коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідачка ОСОБА_1 оскаржила таке в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення є незаконним та необґрунтованим через неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи. Вважає, що таке ухвалене з порушенням норм матеріального права в частині застосування солідарної відповідальності.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що квартира АДРЕСА_1 є приватизована і згідно договору від 07.04.2015 року за № 433 право власності на квартиру змінилось із спільної сумісної власності на спільну часткову. Кожен співвласник має конкретну частку. Шлюб між відповідачами був розірваний 09.08.2007 року і відповідач ОСОБА_2 не проживає з в даній квартирі та не є членом її сім`ї.

При розгляді справи суд першої інстанції не дослідив в повному обсязі сплати відповідачкою квартплати в розмірі 50 % від нарахованої суми. 11.09.2009 року вона заявою за вх. № 292 зверталась до директора ТзОВ «Енергія-Старичі» із заявою про розподіл рахунків з квартплати на дві частини, однак її заяву було проігноровано. Вважає, що решта 50 % по квартплаті, а саме 788 грн. 22 коп. повинен сплатити відповідач ОСОБА_2 і така сума до солідарного стягнення не підлягає.

Щодо заборгованості по водовідведенню, то вважає, що заборгованість взагалі відсутня згідно квитанції № 137.

Не враховані судом першої інстанції і доводи апелянта щодо відсутності заборгованості з централізованого теплопостачання. Так, з акту від 15.11.2018 року на предмет обстеження квартири № 19 в будинку № 19 , вбачається, що внутрішньобудинкові системи опалення в даній квартирі відсутні орієнтовано з квітня 2009 року і стояк з центрального опалення закільцьований на 3-му поверсі, через відсутність опалення на 4-му поверсі відсутнє і гаряче водопостачання. А відтак, позивачем не могла надаватись послуга з централізованого опалення. Даний факт позивачем в судовому засіданні спростовано не було. Також не було доведено позивачем факту самовільного від`єднання квартири відповідачів від системи центрального опалення.

Зазначає, що обов`язок споживачів здійснювати оплату за послуги виникає лише в разі фактичного отримання споживачами житлово-комунальних послуг. Всі зобов`язання по сплаті послуг з теплопостачання мали бути припинені з квітня 2009 року. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не може підтверджувати сам факт надання послуг.

Звертає увагу також і на те, що 19 квітня 2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання лише послуг з постачання води і водовідведення, в якому зазначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання від 01 листопада 2007 року було розірвано достроково в квітні 2009 року, згідно п. 9.2 даного договору на підставі заяви за вх. №100 від 27.02.2009 року. Даний договір позивач не оскаржував, а відтак він влаштовував обидві сторони. За гаряче водопостачання позивач припинив нараховувати плату ще з квітня 2009 року по сьогоднішній день. Це свідчить про те, що позивач сам від`єднав квартиру № 19 від послуг з постачання опалення та гарячої води.

Просить рішення Яворівського районного суду Львівської області від 17 лютого 2020 року скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача до ОСОБА_1 повністю та не стягувати заборгованість солідарно, а з кожного відповідача окремо із зазначенням в якій частині рішення стосується кожного з них. Сплачені судові витрати покласти на позивача.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову 20 445 грн. 74 коп., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Згідно з розпорядженнями голови Львівського апеляційного суду від 18 березня 2020 року №05.25/2020, 31 березня 2020 року №05.25/2020, на підставі рішення зборів суддів Львівського апеляційного суду від 18 березня 2020 року, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, вирішено тимчасово, з 19 березня до 11 травня 2020 року, не розглядати справи у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинити їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів.

Однак, зазначені обмеження не стосуються, зокрема, цивільних справ, які призначені до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, а також у разі подання заяв учасниками про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами ( у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

В той же час, ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає частково.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог дотримався частково.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що відповідачі по справі є колишнім подружжям, шлюб між якими розірвано рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 10 травня 2007 року, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Яворівського районного управління юстиції Львівської області в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №144 від 09 серпня 2007 року.

Із свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Старичівською сільською радою 25 листопада 2007 року, вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Договором про визначення часток у спільній сумісній власності від 07 квітня 2015 року, який є невід`ємною частиною свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Старичівською сільською радою 25 листопада 2007 року, визначено кожному співвласнику квартири АДРЕСА_1 за їх домовленістю по 1/3 частки у цій квартирі.

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 604 від 21.09.2018 року, виданої ОСББ "Відродження" за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Рішенням Старичівської сільської ради «Про визначення виробника/виконавця житлово-комунальних послуг» № 211 від 08 листопада 2007 року та рішенням Старичівської сільської ради «Про визначення виробника/виконавця житлово-комунальних послуг та передачу в позабаланс ТзОВ «Енергія-Старичі» майна Старичівської сільської ради згідно додатку» № 412 від 24 липня 2009 року, визнано позивача виробником/виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, централізованого опалення та гарячого водопостачання, централізованого постачання холодної води та водовідведення.

Згідно додатку до цього рішення, до переліку майна, що вилучається із господарського відання КП "Старичі" та передається в позабаланс ТзОВ "Енергія-Старичі", включено житловий будинок АДРЕСА_1 .

ТзОВ "Енергія Тепловодосервіс" звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із відповідача ОСОБА_2 заборгованості за житлово-комунальні послуги. Така заява була задоволена і судом видано судовий наказ, однак за заявою ОСОБА_2 ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 04.09.2017 року скасовано судовий наказ № 460/2567/17 від 24.07.2017 року, виданий за заявою ТзОВ "Енергія Тепловодосервіс" про стягнення з ОСОБА_2 боргу за житлово-комунальні послуги в розмірі 20 479, 58 грн. та 800, 00 грн. судового збору.

Відповідно до деталізації розрахунку заборгованості за період з 01.01.2007 року по 01.10.2017 року по споживачу ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 існує заборгованість по квартплаті в сумі 2532, 26 грн., по централізованому теплопостачанню - 17 830, 59 грн., за постачання води - 28, 73 грн., за водовідведення - 54, 16 грн.

Претензією № 272 від 11.05.2017 року позивач повідомляв відповідача ОСОБА_1 про необхідність погашення заборгованості на суму 20 363, 30 грн. Будь-яка відповідь на згадану претензію в матеріалах справи відсутня.

Відповідно до договору про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення від 19.04.2012 року, укладеного між ТзОВ "Енергія-Старичі" та ОСОБА_1 виконавець зобов`язувався своєчасно надавати споживачеві послуги з постачання холодної води і водовідведення, а споживач зобов`язувався своєчасно оплачувати надані послуги.

Актом № 88 від 20.03.2013 року, затвердженим сільським головою с. Старичі Чікель Ю.П. встановлено, що квартира АДРЕСА_1 відключена від мережі центрального опалення та гарячого водопостачання.

Актом обстеження квартири АДРЕСА_1 , затвердженого директором ТОВ "Енергія-Тепловодосервіс" встановлено, що в квартирі встановлено автономне опалення. Стаціонарні мережі внутрішньобудинкової системи опалення в квартирі відсутні. Враховуючи, що квартира розміщена на п`ятому поверсі, система закільцована на третьому поверсі через відсутність опалення четвертого поверху. Гаряче водопостачання відсутнє, закільцювання проведено на третьому поверсі.

ОСОБА_1 зверталася до ТОВ "Енергія-Старичі" з заявою від 11.09.2009 року, вх. № 292 щодо поділу рахунку по квартплаті на дві частини - її та ОСОБА_2 , однак позитивного результату не отримала.

З долучених до матеріалів справи відповідачем ОСОБА_1 квитанцій про оплату комунальних послуг вбачається, що вона здійснювала оплату 50 % вартості комунальних послуг по особовому рахунку № НОМЕР_1 з січня 2011 року по вересень 2018 року. За центральне опалення та постачання гарячої води оплата не здійснювалась.

Вирішуючи спір та задовольняючи частково позовні вимог в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості, згідно долученої позивачем деталізації, а саме, за послуги з по теплопостачання - в розмірі 8 200,79 грн., по квартплаті - в розмірі 788, 22 грн. та за водовідведення - в розмірі 7, 39 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.01.2020 року у справі № 490/12476/16-ц припинення споживання теплової енергії на опалення приміщень квартири у багатоповерховому будинку, відповідно і припинення відповідних нарахувань, можливе виключно шляхом відключення від мереж центрального опалення в установленому нормативними документами порядку будинку в цілому, а не в окремій квартирі. Враховуючи те, що відповідачі відключилися від централізованого опалення з порушеннями порядку передбаченим законодавством, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості по сплаті за центральне опалення є обґрунтованими.

Разом з тим, суд вважав, що заяви відповідачів про застосування позовної давності підлягають до задоволення, тому дійшовши висновку, що стягненню підлягає заборгованість за послуги з централізованого опалення та квартплати в межах строку позовної давності за період з липня 2014 року по 01 жовтня 2017 року включно, оскільки у кінці червня 2017 року позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу, тобто перебіг позовної давності було перервано. В частині застосування судом першої інстанції наслідків спливу позовної давності рішення суду не оскаржується, а відтак за приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції його законність та обґрунтованість у цій частині не перевіряється.

Вирішуючи про солідарне стягнення заборгованості, суд врахував, що чинне законодавство визначає обов`язок для співвласника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги на утримання житла. Інші співвласники, які належним чином сплачують комунальні послуги як за себе, так і за іншого співвласника, вправі вимагати через суд стягнення в порядку регресу частини понесених витрат з недобросовісного співвласника. Таке право забезпечується ч. 1 ст. 544 ЦК України. При цьому, для заявлення відповідної вимоги, форма співвласності на нерухоме майно, у вигляді спільної сумісної чи часткової, значення не має.

Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають згідно приписів ч.1 ст. 541 ЦК України у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Як встановлено судом особовий рахунок відповідачів не розділений, позови про його розділення відповідачами до суду не пред`являлися. Тому враховуючи наведені вище норми матеріального права й те, що нарахування комунальних платежів здійснюється централізовано, а нарахування плати за вказані послуги обліковується позивачем за одним рахунком, враховуючи також те, що відповідачами не заявлялися позови про розділення особового рахунку, суд дійшов висновку про підставність солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення, квартплату та водовідведення, як із співвласників квартири.

З правильністю та обґрунтованістю цих висновків суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої-третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, зі змінами, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268, в яких з метою захисту прав усіх мешканців багатоквартирних будинків передбачено відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не окремих квартир багатоквартирного будинку з ініціативи їх власників або наймачів, а відключення цілих багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів.

Відповідно до п. 25 зазначених Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (у редакції зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 6 листопада 2007 року № 169), установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Крім того, внесені зміни унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку та дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Відповідно до Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року № 4 із змінами від 06.11.2007 року, при позитивному рішенні комісії заявнику надається перелік організацій для отримання технічних умов для розробки індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання.

Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення та гарячого водопостачання виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання. Після закінчення робіт по відключенню, які проводяться в міжопалювальний період, складається акт про відключення будинку від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до комісії на затвердження.

Тобто єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство на час виникнення спірних правовідносин не передбачало.

З матеріалів справи вбачається, що акт про відключення від 20.03.2013 року складений в довільній формі, без зазначення членів комісії їх посади, без участі представника позивача, відсутні підписи представника монтажної організації та представника виконавця послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання (а.с.91). Крім того, матеріали справи не містять технічних умов на відключення квартири від мережі центрального опалення та гарячого водопостачання центрального опалення та гарячого водопостачання. Відповідачі на спростування доводів позивачів не надали ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції рішення постійно діючої міжвідомчої комісії про відключення від мереж централізованого опалення, внаслідок чого колегія суддів приходить до висновку про відсутність таких. Однак, незважаючи на це, самовільно демонтували опалення без дотримання передбаченого законодавством порядку, у той час коли позивач послуги з теплопостачання не припиняв, та встановили індивідуальне опалення та газовий лічильник.

Виходячи із зазначеного і враховуючи, що на момент внесення змін до порядку відключення окремих приміщень від системи центрального опалення та гарячого водопостачання квартира відповідачів не була відокремлена від системи центрального опалення та гарячого водопостачання (тобто до 06 листопада 2007 року), то на неї розповсюджуються вимоги внесених змін, якими заборонено надавати дозволи на від`єднання окремих квартир (приміщень) в багатоквартирному будинку від системи централізованого теплопостачання та облаштування індивідуального, котрі не були від`єднанні на час набуття чинності внесених змін до Постанови та Наказу.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що оскільки відповідачами не дотримано передбачений законом порядок відключення квартири від мережі центрального опалення, тому відсутні правові підстави для звільнення їх від оплати послуг із централізованого опалення.

Судом вірно встановлено, що спірні відносини виникли у зв`язку із виконанням послуг з централізованого опалення, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг, тому до нього мають бути застосовані норми Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ( у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), Закону України «Про теплопостачання», Правила надання населенню послуг з водо-теплопостачання та водовідведення та Правила надання населенню послуг централізованого опалення холодної та гарячої води і водовідведення.

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачають, що договір про надання послуг укладається між виконавцем послуг і споживачем. Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги.

Суд першої інстанції правильно врахував правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справах № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15, від яких на день розгляду справи не відступив і Верховний Суд, згідно яких у разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання.

Відповідно до позиції Верховного суду у постанові від 31.01.2020 року у справі № 490/12476/16-ц припинення споживання теплової енергії на опалення приміщень квартири у багатоповерховому будинку, відповідно і припинення відповідних нарахувань, можливе виключно шляхом відключення від мереж центрального опалення в установленому нормативними документами порядку будинку в цілому, а не в окремій квартирі.

З розрахунків, наданих позивачем, підтверджений факт наявності заборгованості відповідачів, яка згідно деталізації з в межах строку позовної давності за період з липня 2014 року по 01 жовтня 2017 року становить: по теплопостачанню - 8 200, 79 грн., по квартплаті - 788, 22 грн. та за водовідведення - 7, 39 грн.

Оскаржуючи судове рішення відповідач ОСОБА_1 вказує на те, що квартплату вона здійснювала у розмірі 50% відсотків, мотивуючи тим, що квартира перебуває у спільній частковій власності, а тому, вона як співвласник лише сплачує послуги відповідно до частки.

Однак такі доводи є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Судом першої інстанції вірно визначено характер спірних правовідносин.

Так, у положенні статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, встановлено, що власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до статті 162 ЖК УРСР визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Отже, чинне законодавство визначає обов`язок для співвласника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги на утримання житла.

Відповідач ОСОБА_1 не позбавлена права у разі сплати комунальних послуг в повному обсязі звернутись в суд з позовом про стягнення сплачених коштів в порядку регресу на підставі положень ст. 544 ЦК України. Відповідач ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_1 та зареєстрований у ній, тому за приписами вищезазначених нормативних актів є споживачем комунальних послуг, які надаються ТзОВ "Енергія-Тепловодосервіс", оскільки від них в установленому законом порядку не відмовився.

Стаття 360 Цивільного кодексу України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

При цьому, для заявлення відповідної вимоги, форма співвласності на нерухоме майно, у вигляді спільної сумісної чи часткової, не має значення.

Отже, кожен із власників спільної часткової власності несе витрати по утриманню майна відповідно до своєї частки у спільному майні.

Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають за ч. 1 ст. 541 ЦК України у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Як встановлено судом та не заперечувалось відповідачами, квартира АДРЕСА_1 має один особовий рахунок, частки квартири в натурі не виділені. Дана обставина свідчить про те, що квартира є єдиним цілим.

Розрахунок заборгованості на послуги ТОВ "Енергія-Теловодосервіс" здійснювався за затвердженими тарифами, інформація про які є загальнодоступною.

Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком по квартирі АДРЕСА_1 , яким підтверджено розмір боргу та факт невнесення за вказаний період оплати за комунальні послуги. При цьому, правильність нарахування зазначених сум відповідачем ОСОБА_1 не спростована.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте, виходячи з системного аналізу вимог ст. ст. 89, 367 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду першої інстанції, переоцінка доказів судом апеляційної інстанції діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

При цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). В контексті вказаної практики колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення в частині часткового задоволення позовних вимог та обґрунтування цієї постанови в межах доводів і вимог апеляційної скарги достатнім.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України дійшов висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 704, 02 грн. в солідарному поряду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції про солідарне стягнення з відповідачів судового збору, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції при ухваленні рішення про часткове задоволення позову повно встановлено обставини справи, проте помилково стягнуто судовий збір солідарно, що суперечить чинному законодавству, з огляду на що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За приписами ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і відсутні підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення про часткове задоволення позову та задоволення в цій частині поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів.

В той же час, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення і вирішенні питання розподілу судових витрат порушено норми матеріального права, а саме, не застосовано закон, який підлягав застосуванню, апеляційна скарга у цій частині підлягає до часткового задоволення, а рішення суду - зміні в частині визначення способу стягнення судових витрат, а саме абзац третій резолютивної частини рішення слід викласти в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія - Тепловодосервіс» з кожного по 352 грн. 01 коп. судового збору».

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, а саме 12 травня 2019 року.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п. п.1, 2 ч. 1 ст. 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 17 лютого 2020 року в частині розподілу судових витрат змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія - Тепловодосервіс» з кожного по 352 грн. 01 коп. судового збору».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 12 травня 2020 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В