УХВАЛА

12 березня 2020 року

м. Київ

справа №333/5322/15-ц

провадження № 61-3597ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інноваційний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», терті особи; приватні нотаріуси Біла Тетяна Сергіївна , Кирик Ольга Анатоліївна про визнання недійсним договору про іпотечний кредит, іпотечного договору, частково недійсним договору про відступлення права вимоги, в частині, що не набрало законної сили,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2016 року позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір про іпотечний кредит від 23 травня 2007 року №94-07 квф та іпотечний договір від 23 травня 2007 року №582-07 інф, визнано недійсними. Визнано недійсним договір відступлення права вимоги в частині відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит від 23 травня 2007 року №94-07 квф. Скасовано заборону відчуження з іпотечного майна та обтяження за типом «іпотека».

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2016 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено. Стягнуто з відповідачів на користь позивача заборгованість за іпотечним кредитом у розмірі 1026971,19 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року рішення Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року скасовано в частині вирішення первісного позову ТОВ «Кредитні ініціативи» та в цій частині передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд. Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 залишено без змін.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за договором про іпотечний кредит у розмірі 44433,66 дол. США. У задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи до ОСОБА_2 відмовлено.

22 лютого 2020 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020 року, в якій просить оскаржувану постанову скасувати повністю і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи».

Частиною третьою статті 4 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Даний закон набрав чинності 08 лютого 2020 року. Касаційна скарга надіслана засобами поштового зв`язку 22 лютого 2020 року, тобто, після набрання чинності вказаним законом, а відтак під час вирішення питання про прийняття даної касаційної скарги до розгляду суду слід керуватися положеннями процесуального законодавства, чинного станом на день подання касаційної скарги.

Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.

За подання касаційної скарги не сплачений судовий збір.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, проте, таких документів до касаційної скарги не долучено.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що звільнена від сплати судового збору, оскільки є споживачем за договором про надання іпотечного кредиту.

Однак, такі твердження скаржника ґрунтуються на помилковому трактуванні положень законодавства України щодо сплати судового збору.

Положеннями статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік осіб, які звільнені від сплати судового збору. Споживачі не входять до вказаного переліку.

Однак, Верховний Суд в постанові від 21 березня 2018 року у справі №761/24881/16-ц висловив правовий висновок з приводу пільг щодо звільнення споживачів від сплати судового збору. Зазначив, що незважаючи на те, що споживачі не включені до переліку осіб, які звільнені від сплати судового збору, визначеного статтею 5 Закону України «Про судовий збір», проте, така пільга передбачена спеціальним Законом України «Про захист прав споживачів (стаття 22 цього закону). Тому, споживач звільняється від сплати судового збору як при поданні позовної заяви, так і на наступних стадіях цивільного процесу - апеляційному та касаційному перегляді справи.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Вищенаведене дає підстави для висновку, що від сплати судового збору звільняються споживачі, які мають процесуальний статус саме позивача у справі.

У справі, яка переглядається, заявлений первісний позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до боржників про стягнення заборгованості та зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання недійсним кредиту, який остання подала з метою захисту своїх прав як споживача.

За результатами перегляду справи постановою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року рішення суду першої інстанції було повернуто до суду апеляційної інстанції на новий розгляд лише в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи», за якими ОСОБА_1 має процесуальний статус відповідача у справі. Натомість, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним залишено постановою Верховного Суду без змін.

Таким чином, на час подання даної касаційної скарги оскаржувані судові рішення переглядаються лише в частині вирішення первісного позову, поданого ТОВ «Кредитні ініціативи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Оскільки у зазначених правовідносинах ОСОБА_1 не є позивачем, тому до неї не можуть застосовуватися пільги щодо сплати судового збору, передбачені статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

За правилами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позовна заява, подана до суду у 2015 році, містила вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто вимогу майнового характеру.

Відповідно до статті 4 даного закону в редакції, чинній на момент звернення з позовом, за подання позовної заяви майнового характеру ставка судового збору дорівнює 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік» станом на 01 січня 2015 року встановлена мінімальна заробітна плата у розмірі 1218 грн.

Сума позову у даній справі дорівнювала 44 433,66 дол. США, що станом на день звернення з позовом було еквівалентно 970 794,29 грн.

Таким чином, за подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у розмірі 3854 грн.

За правилами статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду розмір судового збору дорівнює 200% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, скарги.

Таким чином, за подання касаційної скарги на судове рішення підлягає сплаті судовий збір у розмірі 7308 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі/Печерський район/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд.055)».

На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду оригінал документу, що підтверджує його сплату, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Крім того, для касаційних скарг, поданих після 08 лютого 2020 року, законодавцем встановлений новий порядок подання та підстави звернення особи з касаційною скаргою до суду.

Право на касаційне оскарження та підстави касаційного оскарження судових рішень визначені положеннями статті 389 ЦПК України.

Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом касаційної скарги до розгляду (стаття 392 ЦПК України).

Зокрема, відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У даній справі ОСОБА_1 оскаржує в касаційному порядку постанову суду, право на касаційне оскарження якої передбачене пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що зазначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України судові рішення підлягають касаційному оскарженню виключно у таких випадках:

1. якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2. якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3. якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4. якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Даний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Так заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, на судові рішення судів касаційної інстанції, проте, не зазначає конкретні підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.

Таким чином, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оскільки неоформлена відповідно до вимог, встановлених процесуальним законодавством для касаційної скарги.

Відтак, скаржнику, для усунення недоліків, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підстави касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень. Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

За правилами частини першої статті 400 ЦПК України Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що виконання вищезазначеної судом умови щодо оформлення касаційної скарги необхідне для подальшого розгляду касаційної скарги Верховним Судом.

За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки за формою та змістом не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України та за її подання не сплачений судовий збір.

За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020 року.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш