Номер провадження: 22-ц/813/138/20
Номер справи місцевого суду: 523/3080/19
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

при секретарі - Сороколет Ю.С.,

переглянувши справу №523/3080/2019 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Одеської області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції, за участю третіх осіб командира роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Одесі Гамули В`ячеслава Івановича, інспектора роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Одесі Іванова Максима Петровича, молодшого лейтенанта роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Одесі Сальникової Лідії Олександрівни про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області на рішення Київського районного суду м. Одеси від 3 червня 2019 року у складі судді Калашнікової О.І., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 25 лютого 2019 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що 26 жовтня 2016 року о 11:25 годин його було затримано на підставі Протоколу ОД №017014 від 26 жовтня 2016 року про адміністративне затримання за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП за нібито невиконання законних вимог патрульної поліції, а саме ненадання документів для запису даних щодо правопорушення; в протоколі зазначив, що не згоден, що протокол складено безпідставно. Тоді ж 26 жовтня 2016 року також складено Протокол ОД №013108 від 26 жовтня 2016 року про адміністративне правопорушення за статтею 185 КУпАП за нібито ненадання документів, погрози, наміри бійки; в протоколі зазначив, що не згоден, документи надав на вимогу патрульної поліції. Постановою апеляційного суду Одеської області від 13 лютого 2017 року провадження в справі №523/16173/16-п закрито за відсутністю в його ОСОБА_1 діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП. Посилаючись на вказані обставини, не вчинення ним протиправних дій, які б давали законні підстави для притягнення до адміністративної відповідальності за злісну непокору законним вимогам поліцейських, на неправомірне адміністративне затримання та застосування фізичного впливу та спеціальних засобів кайданків, позивач ОСОБА_1 на підставі статей 1174, 1176 ЦК України просив за завдання непропорційним і невиправданим вручанням в охоронювані законом права на свободу та особисту недоторканість моральної шкоди стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку на його користь на відшкодування моральної шкоди 20000,00 грн. (а.с.1-12).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2019 року позовну заяву прийнято та відкрито провадження у справі (а.с.39-40).

Відповідач Управління патрульної поліції в Одеській області позов не визнав, обґрунтувавши тим, що 26 жовтня 2016 року близько 11:00 годин під час здійснення патрулювання екіпажем патрульної поліції було виявлено порушення Правил дорожнього руху водієм транспортного засобу «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з чим порушник був зупинений для з`ясування причин такого діяння та вирішення питання щодо притягнення чи не притягнення його до відповідальності. На законну вимогу поліцейського надати визначені пунктом 2.1 Правил дорожнього руху документи ОСОБА_1 відмовився, під час спілкування з поліцейськими повів себе некоректно. Враховуючи зазначені обставини та неможливість складання адміністративних матеріалів на місці вчинення правопорушення, ОСОБА_1 був затриманий та доставлений до відділення поліції для встановлення особи та подальшого розгляду справи про скоєне ним адміністративне правопорушення. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП та вчинене ОСОБА_1 інспектором патрульної поліції ОСОБА_2 винесено постанову серії АР№148918 від 26 жовтня 2016 року, яка набрала законної сили та не оскаржувалась, а також складено протокол серії ОД№013108 за статтею 185 КУпАП. Постановою апеляційного суду Одеської області від 13 лютого 2017 року про закриття провадження в справі №523/16173/16-п протиправності дій співробітників патрульної поліції у відношенні ОСОБА_1 не встановлено, протиправність дій суб`єкта владних повноважень судом в порядку адміністративного судочинства не визнавалась. Позивачем не доведено факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою та діяннями відповідача та вини останнього в її заподіянні; не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди в розмірі 20000,00 грн.; метою подання позову не є захист порушених прав, свобод та інтересів позивача, а виключно намагання необґрунтовано отримати грошову вигоду за рахунок державного бюджету України (а.с.42-47)

Відповідач прокуратура Одеської області позов не визнала, пославшись на те, що органи прокуратури не були учасниками спірних правовідносин, судові рішення, якими визнано неправомірними дії прокуратури відсутні; прокуратура процесуальних дій, які б порушували конституційні права ОСОБА_1 , не вчиняла, належним відповідачем у справі не являється (а.с.103-104).

Відповідачем Державною казначейською службою України пояснень, заперечень суду першої інстанції не надано.

Позивачем ОСОБА_1 надано відповідь на відзив Управління патрульної поліції в Одеській області (а.с.62-71).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 3 червня 2019 року позов задоволено; стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 20000,00 грн. (а.с.109-113).

Висновок суду мотивовано тим, що постанова Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за статтею 185 КУпАП скасована постановою апеляційного суду Одеської області від 13 лютого 2017 року з підстав відсутності доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, яка у сенсі положень частини 6 статті 82 ЦПК України є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову, лише у питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 26 жовтня 2016 року не вчиняв протиправних дій, які б давали законні підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за злісну непокору законним вимогам поліцейських, адміністративне затримання позивача та застосування до нього спеціального засобу кайданок є неправомірним; непропорційне і невиправдане втручання в охоронювані законом права позивача на свободу та особисту недоторканість завдали йому моральних страждань у визначеному ним розмірі 20000,00грн.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 липня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області на рішення суду.

В апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції Управляння патрульної поліції в Одеській області просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (а.с.115-122).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в тому, що громадянин ОСОБА_1 , рухаючись по вул. Чорноморського козацтва проігнорував вимоги дорожнього знаку 3.22 «Поворот праворуч заборонено» та здійснив поворот праворуч на вул. Одарія в зону дії дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», відповідальність за що передбачена частиною 1 статті 122 КУпАП. Правопорушник був зупинений працівником поліції для з`ясування причин такого діяння та вирішення питання стосовно притягнення чи не притягнення його до відповідальності. На законну вимогу поліцейського ОСОБА_1 визначені в пункті 2.1 Правил дорожнього руху України документи пред`явити належним чином відмовився, під час спілкування з поліцейським поводив себе некоректно. Враховуючи зазначені обставини та неможливість складання адміністративних матеріалів на місці вчинення правопорушення, ОСОБА_1 був затриманий та доставлений до Хаджибеївського відділення поліції для встановлення особи та подальшого розгляду справи про скоєне ним адміністративне правопорушення. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП інспектором патрульної поліції ОСОБА_2 винесено постанову серія АР №148918 від 26 жовтня 2016 року, яка набрала законної сили, правомірність дій посадової особи інспектора патрульної поліції Іванова М.П. щодо винесення вказаної постанови у встановленому законом порядку ОСОБА_1 оскаржено не було. Інспектор патрульної поліції ОСОБА_2 мав законні підстави для затримання громадянина ОСОБА_1 у зв`язку з виявленим порушенням Правил дорожнього руху (порушення вимоги дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», відповідальність за що передбачена частиною 1 статті 122 КУпАП), та неможливістю скласти адміністративні матеріали на місці події, а також для застосування спеціальних засобів (кайданок) під час доставлення затриманої особи до відділення поліції. Звільнення ОСОБА_1 постановою апеляційного суду Одеської області від 13 лютого 2017 року в справі №523/16173/16-ц від відповідальності за правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП, зафіксоване у протоколі серії ОД №013108 від 26 жовтня 2016 року, не свідчить про протиправність дій співробітників патрульної поліції у відношенні громадянина ОСОБА_1 , оскільки норми КУпАП не передбачають повноважень суду вирішувати питання про правомірність дій суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а у порядку адміністративного судочинства протиправність таких дій не визнавалась. Недоведеними є факт заподіяння відповідачем моральної шкоди чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні, як наслідок є необґрунтованим висновок суду про відшкодування моральної шкоди у заявленому розмірі.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду в частині вимог до прокуратури, ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в позові до прокуратури та про зміну рішення суду в частині вимог до поліції з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Згідно Протоколу ОД №017014 від 26 жовтня 2016 року про адміністративне затримання за статтею 185 КУпАП, складеного інспектором патрульної поліції ОСОБА_3 . ОСОБА_4 , громадянин ОСОБА_1 доставлений у службове приміщення Хаджибеївського відділення поліції Суворовського відділу поліції в місті Одесі ГУНП в Одеській області 26 жовтня 2016 року о 11:25 годин у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП, - «невиконання законних вимог, а саме не надання документів для запису даних щодо правопорушення в постанові про накладення адміністративного стягнення та подальшого складання протоколу про адміністративне правопорушення, постанови про накладення адміністративного стягнення»; громадянин ОСОБА_1 звільнений 26 жовтня 2016 року о 14:22 годин, підстава звільнення «складання адміністративного протоколу» (а.с.15).

За даними Журналу №173-1 обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Хаджибеївського відділення Суворовського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області громадянин ОСОБА_1 був доставлений нарядом «Благо-451» 26 жовтня 2016 року в 11:23 для складання протоколу та покинув відділення поліції в 14:20 того ж дня (а.с.79).

Згідно Протоколу ОД №013108 від 26 жовтня 2016 року про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 26 жовтня 2016 року о 11:05 здійснив злісну непокору законному розпорядженню та вимозі інспектора патрульної поліції у м. Одесі Іванова ОСОБА_5 .П., а саме не надав документи, необхідні для складання постанови про накладення адміністративного стягнення, погрожував та кидався у бійку під час складання протоколу про порушення правил дорожнього руху по АДРЕСА_1 , чим вчинив правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП. Протокол містить запис пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення, за змістом яких правопорушення не визнано, так як документи надано, що зафіксовано відеозаписом (а.с.16).

Постановою апеляційного суду Одеської області від 13 лютого 2017 року в справі №523/16173/16-ц за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП, - скасовано, провадження у справі закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення (а.с.21-22).

За інформацією Хаджибеївського відділення Суворовського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області відеозаписи, зафіксованих на нагрудних відеореєстраторах інспекторів поліції, які були присутні 26 жовтня 2016 року на місці події за участю ОСОБА_1 відповідно до протоколів про адміністративне правопорушення серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 , знищені за неможливістю зберігання більш ніж 90 діб (а.с.80).

Відповідно до положень статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Правовідносини позадоговірної відповідальності, врегульовані статтею 1174 ЦК України, передбачають спеціальні підстави відповідальності, що відображають характер протиправних дій і конкретизацію суб`єкта, що їх безпосередньо вчиняє. До них належить, зокрема, заподіяння шкоди діями посадової чи службової особи органу державної влади.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, заподіяна посадовими або службовими особами органів державної влади відшкодовується державою, від імені держави, як правило, виступають відповідні фінансові органи, зокрема, державне казначейство. Певними особливостями характеризується така загальна умова відповідальності, як протиправність; стаття 1174 ЦК України говорять про «незаконні» рішення, дію чи бездіяльність посадових або службових осіб органів влади. Незаконними є діяння, які суперечать не тільки законом, а й іншим правовим актам. Переліку незаконних діянь, які можуть породжувати передбачені статтею 1174 ЦК деліктні зобов`язання, законодавство України не містить, отже, ними можуть бути будь-які дії, акти тощо, але за умови, що вони прийняті при здійсненні посадовими або службовими особами вищезазначених органів своїх повноважень.

Відповідно до положень статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

ОСОБА_1 завдання шкоди пов`язує з незаконними рішеннями та діями посадових осіб патрульної поліції, відтак, відповідальність за завдану шкоду наступає в порядку статті 1174 ЦК України.

У розумінні, статті 1174 ЦК України як норми матеріального права посадовими, службовими особами є особи, які, зокрема, постійно чи тимчасово здійснюють функції представників влади; для настання відповідальності дії цих осіб при виконанні посадових, службових обов`язків повинні бути незаконними, тобто йдеться про порушення порядку та умов здійснення функцій, які покладені на цих посадових, службових осіб; незаконність заподіяння шкоди має бути визнана уповноваженим на те органом: судовим чи адміністративним, тобто незаконність не презюмується.

Правовідносини позадоговірної відповідальності, врегульовані статтями 1173, 1174 ЦК України, передбачають спеціальні підстави відповідальності, що відображають характер протиправних дій і конкретизацію суб`єкта, що їх безпосередньо вчиняє; шкода, заподіяна органами державної влади, посадовими або службовими особами зазначених органів відшкодовується державою; від імені держави виступає державне казначейство.

Відповідно до положень частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання (п.8).

Згідно частини 1 статті 260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою, зокрема, встановлення особи, складання протоколу про адміністративне правопорушення, якщо складання протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справи тощо допускається, зокрема, адміністративне затримання особи.

Відповідно до статті 262 КУпАП органи Національної поліції (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання, зокрема, при порушенні правил дорожнього руху.

Законом України «Про Національну поліцію» передбачено, що для виконання своїх повноважень поліцейські можуть використовувати спеціальні засоби, зокрема, засоби обмеження рухомості (кайданки тощо) (ст.42); кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються під час затримання особи, зокрема, під час доставлення затриманого (ст.45).

За доводами Департаменту патрульної поліції інспектор патрульної поліції ОСОБА_2 мав законні підстави для затримання громадянина ОСОБА_1 у зв`язку з виявленим порушенням Правил дорожнього руху України та неможливістю скласти адміністративні матеріали на місці події, а також для застосування спеціальних засобів (кайданок) під час доставлення затриманої особи до відділу поліції.

Дані доводи спростовані постановою апеляційного суду Одеської області від 13 лютого 2017 року в справі №523/16173/16-ц, відповідно до якої провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Тобто, не доведеним є те, що ОСОБА_1 26 жовтня 2016 року о 11:05 годин на вимогу інспектора патрульної поліції ОСОБА_2 не надав документи, необхідні для складання постанови про накладення адміністративного стягнення, що ОСОБА_1 погрожував та кидався у бійку під час складання протоколу про порушення правил дорожнього руху.

Недоведеність даних дій виключає законність підстав для адміністративного затримання ОСОБА_1 та його доставлення у відділення поліції, де він перебував як затриманий 26 жовтня 2016 року з 11:25 до 14:22 годин.

Складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП, винесення посадовою особою патрульної поліції постанови АР №148918 від 26 жовтня 2016 року про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, не потребувало адміністративного затримання ОСОБА_1 . Що ж до адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП, то підстави для того, що інкрімінувати таке ОСОБА_1 , не доведені, що встановлено судовим рішенням у справі №523/16173/16-ц.

За змістом статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на свободу та особисту недоторканість має найважливіше значення в демократичному суспільстві, кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування.

В даному випадку вжиття посадовими особами патрульної поліції заходів адміністративного припинення не було виправданим; факт фізичного впливу, застосування спецзасобів та адміністративного затримання з урахуванням психологічних властивостей звичайної людини є достатнім свідченням фізичних та психологічних страждань позивача, які позбавили його відчуття психологічного благополуччя, емоційного комфорту та викликали негативні почуття: безпідставність звинувачень, власну безправність, приниження тощо.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої (ч.1, п.2 ч.2 ст.23 ЦК України).

Шкоди ОСОБА_1 заподіяно незаконно, завдана шкода в силу положень статті 1174 ЦК України підлягає відшкодуванню державою незалежно від вини посадових осіб патрульної поліції.

У визначенні грошового відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких позивач зазнав, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Зваживши на доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, прийнявши заперечення відповідача щодо розміру шкоди, оцінивши надані докази, суд апеляційної інстанції, виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн. (десять тисяч гривен) як справедливу сатисфакцію завданої позивачеві моральної шкоди.

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач вважає порушником своїх прав. Тобто, держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай орган, діями якого завдано шкоду.

У даному випадку завдання шкоди обумовлено діями, рішеннями посадових осіб патрульної поліції, відтак, саме цей орган державної влади є представником держави у виниклих цивільних відносинах. Що ж до органів прокуратури, то такі не були учасником спірних правовідносин, судові рішення, якими визнано неправомірними рішення, дії прокуратури відсутні, прокуратура процесуальних дій, які б порушували конституційні права ОСОБА_1 , не вчиняла. Відтак, прокуратура не є належним відповідачем за вимогами про відшкодування шкоди, як наслідок, у позовних вимогах до прокуратури належить відмовити.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного бюджету визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення суду.

В порядку статті 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 3 червня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області про відшкодування моральної шкоди скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 3 червня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування моральної шкоди змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції, за участю третіх осіб командира роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Одесі Гамули В`ячеслава Івановича, інспектора роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Одесі Іванова Максима Петровича, молодшого лейтенанта роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Одесі Сальникової Лідії Олександрівни про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на відшкодування моральної шкоди 10000 грн. 00 коп.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков