Ухвала

Іменем України

05 березня 2020 року

м. Київ

справа № 742/362/17

провадження №61-3280ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н.Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О.М., Білоконь О. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чередніченка Олександра Миколайовича на рішення Прилуцького міськрайонного суду від 31 липня 2017 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 14 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недостовірною інформацію в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті «368.media Украинский Антикоррупционный Проект» о 02 год. 00 хв. за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_16 за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Визнано недостовірною інформацію в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті «368.media Украинский Антикоррупционный Проект» о 08 год. 05 хв. за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_17 за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Визнано недостовірною інформацію в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_4 о 09 год. 17 хв. на веб-сайті «368.media Украинский Антикоррупционный Проект» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_18 за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5».

Зобов`язано ОСОБА_3 - головного редактора веб-сайту «368.media Украинский Антикоррупционный Проект» спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення (оприлюднення) на веб-сайті «368.media Украинский Антикоррупционный Проект» протягом двох днів після набрання рішенням суду в цій справі законної сили під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» тексту: «Повідомляємо, що статті « ІНФОРМАЦІЯ_2 » і « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розміщені ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стаття « ІНФОРМАЦІЯ_19», розміщена ІНФОРМАЦІЯ_4 , опубліковані на веб-сайті «368.media Украинский Антикоррупционный Проект», містять недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 .

Визнано недостовірною інформацію в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_4 о 10 год. 46 хв. на веб-сайті «Антикор» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_20 за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

Визнано недостовірною інформацію в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_7 о 18 год. 05 хв. на веб-сайті «Антикор» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_21 за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Зобов`язано ОСОБА_1 - власника веб-сайту «Антикор» спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення (оприлюднення) на веб-сайті «Антикор» протягом двох днів після набрання рішенням суду в цій справі законної сили, під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» тексту: «Повідомляємо, що статті « ІНФОРМАЦІЯ_19 » та « ІНФОРМАЦІЯ_8 », розміщені ІНФОРМАЦІЯ_22 та ІНФОРМАЦІЯ_7 відповідно на веб-сайті «Антикор», містять недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, встановивши на підставі наданих доказів, що відповідач ОСОБА_1 є одним із власників веб?сайту «Антикор» (доменне ім`я ІНФОРМАЦІЯ_23), а відповідач ОСОБА_3 є головним редактором веб-сайту «368.media Украинский Антикоррупционный проект» (доменне ім`я 368.media), суд дійшов до висновку, що вони є належними відповідачами за даним позовом.

Встановлено, що відповідачі поширили в мережі інтернет інформацію, яка не відповідає дійсності та була доведена до відома широкого кола осіб, стосується ОСОБА_2 і є такою, що принижує честь і гідність позивача, а тому є підстави для зобов`язання відповідачів спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом розміщення на веб-сайтах відповідачів публікацій, які міститимуть оприлюднення визнання судом розміщених раніше публікацій такими, що містять недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 .

Крім того, враховуючи, що вказаними публікаціями завдано шкоду престижу та діловій репутації ОСОБА_2 , присуджено стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 липня 2017 року змінено, викладено його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про захист честі, гідності і ділової репутації задовольнити частково.

Визнати недостовірною інформацію в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті «368.media Украинский Антикоррупционный Проект» о 02 год. 00 хв. за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_16 за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Визнати недостовірною інформацію в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті «368.media Украинский Антикоррупционный Проект» о 08 год. 05 хв. за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_17 за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Визнати недостовірною інформацію в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_4 о 09 год. 17 хв. на веб-сайті «368.media Украинский Антикоррупционный Проект» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_18 за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5».

Зобов`язати ОСОБА_3 - головного редактора веб-сайту «368.media Украинский Антикоррупционный Проект» спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення (оприлюднення) на веб-сайті «368.media Украинский Антикоррупционный Проект» протягом двох днів після набрання рішенням суду в цій справі законної сили під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» тексту: «Повідомляємо, що статті « ІНФОРМАЦІЯ_2 » і « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розміщені ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стаття « ІНФОРМАЦІЯ_19», розміщена ІНФОРМАЦІЯ_4 , опубліковані на веб-сайті «368.media Украинский Антикоррупционный Проект», містять недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 ».

Визнати недостовірною інформацію в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_7 о 18 год. 05 хв. на веб-сайті «Антикор» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_21 за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Зобов`язати ОСОБА_1 - власника веб-сайту «Антикор» спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення (оприлюднення) на веб-сайті «Антикор» протягом двох днів після набрання рішенням суду в цій справі законної сили під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» наступного тексту: «Повідомляємо, що стаття « ІНФОРМАЦІЯ_8 », розміщена ІНФОРМАЦІЯ_7 на веб-сайті «Антикор», містить недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 ».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 2 000,00 грн і витрати, понесені на оплату судового збору під час подачі позовної заяви до суду, в сумі 192,00 грн, а всього 2 192,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн і витрати понесені на оплату судового збору під час подачі позовної заяви до суду в сумі 1 120,00 грн, а всього, провівши підрахунки, стягнути 6 1200,00 грн.

В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.»

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що, переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_1 , встановлено, що публікація, розміщена на веб-сайті «Антикор» ІНФОРМАЦІЯ_4 о 10 год 46 хв. за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_19», не містить недостовірної інформації щодо позивача чи відомостей, що порочать його честь, гідність на ділову репутацію, оскільки ні в назві, ні в тексті публікації позивач не згадується прямо чи опосередковано.

Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2017 року скасовано у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації і стягнення моральної шкоди, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що апеляційним судом не конкретизовано, яка саме інформація, викладена в публікації від ІНФОРМАЦІЯ_7 о 18 год. 05 хв. на веб-сайті «Антикор» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_24 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_8», порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача та не конкретизовано, яка саме інформація, поширена відповідачем ОСОБА_1 , підлягає визнанню недостовірною.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 14 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 липня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недостовірною інформації в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_4 о 10 год. 46 хв. на веб-сайті «Антикор» за посиланням:ІНФОРМАЦІЯ_20 за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_25», скасовано та відмовлено у цій частині позову.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 рішення суду змінено, викладено його резолютивну частину в наступній редакції:

«Визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_7 о 18 год. 05 хв. на веб-сайті «Антикор» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_21 за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_8 , наступного змісту:

«Не удивляйтесь если автор будет утверждать , что настоящим или как говорят теневым руководителем Одесской железной дороги остается господин ОСОБА_2 .

Руководит ОСОБА_2 с 2008 года и по настоящее время. Расставляет кадры и самое главное определяет кто и как будет побеждать в важнейших процедурах государственных закупок на огромные суммы денег»;

« Сегодня ОСОБА_2 проживает в Австрии, но продолжает свое «дело». В Австрии он является официальным представителем «Укрзализниці». На самом деле в Австрии у ОСОБА_2 размещены награбленные капиталы, поэтому там проще не уходя с железной дороги руководить теневыми схемами.

Нахождение в местном бомонде остается для ОСОБА_2 приоритетом - на представление ОСОБА_10 прибыл из Австрии и активно беседовал в кулуарах с элитами».

Зобов`язати ОСОБА_1 - власника веб-сайту «Антикор» спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення (оприлюднення) на веб-сайті «Антикор» протягом двох днів після набрання рішенням суду в цій справі законної сили під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» наступного тексту: «Повідомляємо, що стаття « ІНФОРМАЦІЯ_8 », розміщена ІНФОРМАЦІЯ_7 на веб-сайті «Антикор», містить недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 ».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 2 000,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 є належним відповідачем у справі, оскільки є власником сайту «Антикор», що підтверджується відповідними доказами. Визначено, що стаття « ІНФОРМАЦІЯ_8 », розміщена на веб-сайті «Антикор» негативно впливає на немайнові права позивача, містить фактичні дані, які розміщені ОСОБА_1 , проте не доведені, в той час як позивачем надано докази на спростування викладеної в статті інформації.

Разом з тим, позовні вимоги щодо спростування неправдивої інформації, викладеної в статті « ІНФОРМАЦІЯ_26», не підлягають задоволенню, оскільки не були доведені позивачем.

У лютому 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Чередніченка О. М. на рішення Прилуцького міськрайонного суду від 31 липня 2017 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 14 січня 2020 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Чередніченко О. М., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанції не врахували висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 439/1469/15-ц (провадження 61?5189св18), від 30 вересня 2019 року у справі № 742/1159/18 (провадження № 61-48133св18), від 18 грудня 2019 року у справі № 742/286/17 (провадження 61 14303св19).

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Чередніченко О. М. посилається на те, що суди не звернули увагу на те, що при зверненні до суду з позовом позивач не зазначив автора публікації, на якого і покладається обов`язок підтвердження достовірності інформації, викладеної в публікації. Вважає, що відповідачем у справі повинен бути також і автор поширеної інформації, особу якого має встановити позивач. Зазначає, що ОСОБА_1 не є реєстрантом доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_27, не є одним з власників веб-сайту Національний антикорупційний портал «Антикор» та не має жодного відношення до вказаного веб-сайту та поширеної на ньому інформації. Вважає, що позивач не довів, а суди не встановили, хто являвся реєстрантом доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_27 та власником веб-сайту Національний антикорупційний портал «Антикор» на момент розміщення публікації за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_8 ». Суд апеляційної інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги відповідь ТОВ «Хостпро», дійшовши помилкового висновку, що вказане товариство не є установою, яка може надати достовірні дані про реєстранта доменного імені та власника веб-сайту. Вважає, що ні Департамент «Центр компетенції» (Центру компетенції УНЦПА), ні Об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр» не є реєстраторами, хостинг-провайдерами домену ІНФОРМАЦІЯ_27 і не можуть надати достовірну інформацію щодо реєстранта доменного імені, користувача послуг хостингу та власника веб-сайту.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

За змістом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою з таких підстав.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено.

Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2019 року у справі № 742/362/17 (провадження 61-33060св18).

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що стаття «ІНФОРМАЦІЯ_8» негативно впливає на немайнові права позивача, а конкретні посилання в статті не є оціночними судженнями, а є констатацією фактів, які не доведені, в той час як ОСОБА_2 надав належні та допустимі докази на спростування викладеної в статті інформації, дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання вказаної інформації недостовірною та зобов`язання відповідача її спростувати.

Колегія суддів зазначає, що судом апеляційної інстанції було враховано висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові від 17 жовтня 2019 року у справі № 742/362/17 (провадження 61-33060св18).

У постановах Верховного Суду, на які посилається заявник, сформовано правові висновки щодо необхідності встановлення на підставі належних, допустимих та достатніх доказів відповідальності автора чи власника сайту, які є першоджерелом такої інформації, оскільки незалучення належних відповідачів є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Так у справі № 742/286/17, провадження 61-14303св19 Верховний Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції не було надано належної оцінки доказам того, що саме відповідач є власником веб-сайту, розміщення недостовірної інформації на якому оскаржувалось позивачем, розглянувши справу по суті з висновком про необґрунтованість позовних вимог.

З огляду на те, що судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях на підставі належних доказів та допустимих доказів встановлено, що ОСОБА_1 є належним відповідачем у справі та несе відповідальність за розміщення недостовірної інформації як власник веб-сайту, посилання заявника на неврахування вказаних висновків Верховного Суду є безпідставними.

Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Враховуючи вищевикладене, твердження заявника, викладені у касаційній скарзі, щодо обов`язку позивача залучити автора публікацій, на якого і покладається обов`язок підтвердження достовірності інформації, викладеної у публікаціях, є безпідставними, оскільки вказані статті були опубліковані без зазначення автора, тому суди дійшли правильного висновку щодо визначення власника веб-сайту - ОСОБА_1 належним відповідачем по справі.

Аргументи касаційної скарги щодо того, що ОСОБА_1 не є власником веб-сайту та реєстрантом доменного імені antikor . com .ua, зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, а саме довідки, виданої Центром компетенції УНЦПА Департаменту «Центр компетенції» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 11 січня 2017 року, тоді як, виходячи з визначених частиною першою статті 400 ЦПК України меж розгляду справи у касаційному порядку, суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Чередніченка О. М. на рішення Прилуцького міськрайонного суду від 31 липня 2017 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 14 січня 2020 рокута відмову у відкритті касаційного провадження у даній справі на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України, оскільки Верховний Суд 17 жовтня 2019 року у справі № 742/362/17 (провадження 61-33060св18) виклав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Керуючись частиною першою, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Чередніченка Олександра Миколайовича на рішення Прилуцького міськрайонного суду від 31 липня 2017 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 14 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

О. В. Білоконь