Справа № 599/1693/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2020 р.

Зборівський районний суд Тернопільської області

в складі головуючого суду судді Іваницького О.Р.

при секретарі Сеньківській З.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зборові справу за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України» (далі Облавтодор) про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із вище зазначеним позовом. Позивач посилається на те, що працювала на посаді економіста філії «Зборівський райавтодор» дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України». 25 травня 2020 р. звільнена на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією підприємства. В день звільнення розрахунок проведено не було. До теперішнього часу заборгованість із заробітної плати не виплачена. Просить стягнути з Облавтодору заборгованість по заробітній платі, яка існувала на час звільнення в сумі 41435,73 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 травня 2020 р. по день винесення судового рішення.

Представник позивачки позовні вимоги підтримала про що подала відповідну заяву. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзиву не подав у зв`язку з чим суд вважає, що слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. ст. 115, 116 Кодексу Законів про працю України заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді економіста філії «Зборівський райавтодор» дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України». 25 травня 2020 р. звільнена на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією підприємства (а.с.5). Позивачка посилається, що в день звільнення розрахунок з нею проведено не було і сума заборгованості становить 41435,73 грн.

Одночасно, як видно з матеріалів справи судом неодноразово приймались рішення у формі судового наказу про стягнення з Облавтодору в користь позивачки заборгованості по заробітній платі, зокрема:

16 грудня 2019 р. за період з 10 березня по 30 листопада 2019 р. в сумі 40241 грн.29 коп.;

26 лютого 2020 р. за період з 01 грудня 2019 р. по 31 січня 2020 р. - 8886,59 грн.;

18 червня 2020 р. за період з 01 лютого 2020 р. по 25 травня 2020 р. - 4885 грн.13 коп.;

13 серпня 2020 р. за період з 01 червня 2020 р. по 31 липня 2020 р. - 6248 грн.79 коп. Таким чином, сума заборгованості по заробітній платі за період з 10 березня 2019 р. по 31 липня 2020 р. стягнута з відповідача в зв`язку з чим вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки з розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі несплати власником або уповноваженим ним органом належних звільненому працівнику сум у встановлені строки, зазначені в 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Вирішуючи позовні вимоги, в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, слід зазначити, що відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст.117 КЗпПстягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУвід 08.02.1995за №100 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як встановлено судом заборгованість по заробітній платі позивачки стягнута по 31 липня 2020 р. Згідно довідки філії «Зборівський райавтодор» від 30 червня 2020 р. № 75 філія працювала на трьохденному робочому тижні. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 332 грн.19 коп.(а.с.7).

Таким чином, сума компенсації за час затримки розрахунку складає (за період з 01 серпня по 17 вересня 2020 року):

332,19 грн. (середньоденна заробітна плата) Х 20 (кількість днів затримки розрахунку) = 6643,80 грн.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 259, 263-265, 280 ЦПК України, ст. ст. 115, 116 Кодексу Законів про працю України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України» в користь ОСОБА_1 6648,80 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В решті позовних вимог відмовити.

Сума, що підлягає стягненню, визначена без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України» в користь держави 840,80 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів через Зборівський районний суд.

Суддя Зборівського

районного суду Іваницький О.Р