Єдиний унікальний номер судової справи: 487/5108/19
Провадження № 22-ц/812/453/20
Постанова

іменем України

16 березня 2020 року м. Миколаїв Справа №487/5108/19 Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк (далі АТ КБ) «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2019 року, ухваленепід головуванням судді Кузьменко В.В. у приміщенні цього суду, дата складення повного тексту судового рішення 21 жовтня 2019 року,

встановив:

У липні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк або АТ КБ «Приватбанк») подало до суду зазначений позов до ОСОБА_1 , який обґрунтовувало наступним.

28 вересня 2011 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до умов цього Договору він складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів Банку.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору станом на 20 травня 2019 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 68 273 грн. 60 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 34 753 грн. 21 коп.; заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 11 619 грн. 48 коп., пені за прострочене зобов`язання 18 173 грн. 60 коп., а також штрафів: 500 грн. (фіксована частина) та 3227 грн. 31 коп. (процентна складова).

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь вищезазначену заборгованість за кредитним договором та судові витрати у сумі 1921 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. З ОСОБА_1 на користь Банку стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 33 773 грн. 21 коп. та судові витрати в сумі 950 грн. 27 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення про стягнення лише тіла кредиту мотивоване відсутністю належних та допустимих доказів договірних правовідносин між Банком та ОСОБА_1 щодо сплати відсотків, пені та штрафів.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не було надано до суду першої інстанції доказів, які б підтверджували підстави нарахування заборгованості та правильність їх розрахунку. Так, анкета-заява, надана позивачем, не містить кредитного ліміту, процентної ставки, строку повернення кредиту, позивачем не надано будь-яких доказів видачі кредитних коштів, підвищення кредитного ліміту, розрахунок не ґрунтується на умовах договору та є невірним.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і таке вбачається з матеріалів справи, що 28 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк»та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Частково задовольняючи позов АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що розрахунком кредитної заборгованості та випискою з особового рахунку ОСОБА_1 підтверджено факт користування кредитними коштами. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів та неустойки, суд першої інстанції виходив з того, що у підписаній сторонами заяві позичальника ОСОБА_1 відсутні умови договору щодо розміру процентної ставки та про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, та відсутні докази, що відповідач ознайомився та погодився саме з тими витягами з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що додані Банком до позовної заяви. За такого, обов`язок ОСОБА_1 сплатити Банку нараховані проценти та неустойку є недоведеним.

Проте не з усіма висновками суду першої інстанції можна погодитися.

Так, в підписаній ОСОБА_1 анкеті-заяві від 28 вересня 2011 року зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 17).

До позовної заяви крім анкети-заяви Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку з посиланням на ресурс: розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 18-33).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 ані процентна ставка за користування кредитними коштами, ані порядок нарахування неустойки за неналежне виконання зобов`язання та її розмір не зазначені.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив крім тіла кредиту стягнути з відповідача заборгованість за пеню за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами та штрафи.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення процентів, неустойки, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором Банк посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, порядок та строк їх повернення, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Зі змісту апеляційної скарги відповідача вбачається, що ОСОБА_1 не визнає, що при підписанні анкети-заяви він був ознайомлений саме з наданими Банком до позовної заяви Тарифами та Умовами і правилами надання банківських послуг.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 28 вересня 2011 року підписанням заяви-анкети.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Викладене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

За такого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь Банку процентів, неустойки, що були розраховані позивачем відповідно до Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов та правил надання банківських послуг, прикладених до позовної заяви.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, що вимоги Банку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом отриманого ним кредиту є обґрунтованими, проте судом не вірно визначено його розмір.

Так безпосередньо укладений сторонами кредитний договір від 28 вересня 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відповідачем існування заборгованості за тілом кредиту у зв`язку з користуванням кредитними коштами не спростовано, власного розрахунку суду не надано.

Отже, відповідно до ст.ст. 526, 530, 1054 ЦК України існують підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту.

Між тим, визначаючи розмір такої заборгованості у сумі 33 773 грн. 21 коп. суд належним чином не перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку з особового рахунку відповідача.

Так, з виписки з особового рахунку позичальника, доданого до відповіді на відзив, що була надіслана банком до суду 30 жовтня 2019 року, а відповідачу - 21 жовтня 2019 року, вбачається, що ОСОБА_1 до 22 березня 2015 року не мав заборгованості за кредитом, а з 23 березня 2015 року безперервно користувався кредитними коштами, частково їх погашаючи. Відповідачем було отримано 963 630 грн. 37 коп. кредитних коштів, сплачено на погашення кредиту загальну суму 937 943 грн. 78 коп. У зв`язку з чим розмір його заборгованості за тілом кредиту станом на 20 травня 2019 року становить 25 686 грн. 59 коп.

Таким чином, з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 25 686 грн. 59 коп.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем факту видачі відповідачу банківської картки та факту підвищення кредитного ліміту є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме, випискою з особового рахунку ОСОБА_1 , з якої вбачається, що відповідач починаючи з 01 серпня 2013 року активно користувався своїм картковим рахунком з використанням банківської картки (а.с. 80-99). З довідки банку доданої до відповіді на відзив та доданої до пояснень на апеляційну скаргу вбачається, що 28 вересня 2011 року ОСОБА_1 отримав кредитну карту № НОМЕР_1 строком дії до 30 квітня 2015 року, 10 липня 2014 року - №741544 до 31 липня 2017 року, 28 травня 2017 року - № 076453 до 31 травня 2021 року, 03 серпня 2017 року - №076453 до 31 травня 2021 року та 22 лютого 2018 року - № 249620 до 31 грудня 2021 року. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 та виписки з особового рахунку з 05 серпня 2013 року встановлено кредитний ліміт в розмірі 1 300 грн., з 07 серпня 2013 року збільшено до 2 000 грн., з 22 вересня 2017 року збільшено кредитний ліміт до 25 000 грн.

За таких обставин, оскільки суд першої інстанції помилково визначив розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 28 вересня 2011 року, то відповідно до ст. 376 ЦПК України рішення суду в частині розміру стягнутої з відповідача кредитної заборгованості підлягає зміні шляхом зменшення її розміру з 33 773 грн. 21 коп. до 25 686 грн. 59 коп.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог (37,62% (25686,59 х 10% / 68273,60) також підлягає зміні судове рішення і в частині розміру стягнутого судового збору. Зокрема з відповідача на користь позивача підлягало б стягненню за подання позовної заяви 722 грн. 68 коп. (1921 х 37,62% / 100%)

Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог скарги (62,38 %) в розмірі 1797 грн. 47 коп. (2881,50 х 62,38% / 100%).

Отже, з АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню на користь відповідача судовий збір у розмірі 1074 грн. 79 коп. (1797,47 722,68)

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2019 року в частині розміру стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» кредитної заборгованості змінити, зменшивши її розмір з 33 773 грн. 21 коп. до 25 686 грн. 59 коп. (двадцять п`ять тисяч шістсот вісімдесят шість гривні п`ятдесят дев`ять копійок).

Рішення в частині судових витрат змінити, стягнувши зАкціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , проживає АДРЕСА_1 ) 1074 грн. 79 коп. судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 16 березня 2020 року.