Справа № 286/1846/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 113848 грн. 65 коп., мотивуючи тим, що 13.06.2017 до нього звернувся відповідач - ОСОБА_2 , з проханням позичити йому 3456 доларів США, що в еквіваленті дорівнювало 89 959 грн.. Оскільки, до цього вони вже мали ділові відносини, і в нього була згадана сума коштів, 13.06.2017 між ними було укладено договір позики №1, відповідно до умов якого він позичив ОСОБА_2 вказану суму з умовою повернення її до 13.07.2017. Також даним договором було передбачено, що у разі неповернення суми позики до встановленої договором дати, позичальнику буде нараховуватися пеня, що дорівнює 2% від суми основного зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч написав йому розписку від 13.06.2017 і отримав гроші. Однак, свої зобов`язання згідно договору позики не виконав. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути гроші, але останній гроші не повертає.

Розгляд справи проводиться відповідно до положень ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного провадження, з повідомленням сторін.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Позивач надав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність. Позовні вимоги підтримав. Погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач не повідомив про причини неявки, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням.

Дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, або інший документ, який є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК. Так, відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що 13.06.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики №1(а.с.6).

Відповідно до п.п. 1,2 вказаного договору позикодавець передає у власність позичальнику грошову суму в розмірі еквівалентному 3456 доларам США, що становить 89 959 грн. 68 коп., а позичальник зобов`язується повернути отриману ним суму позики в повному обсязі до 13.07.2017 включно.

Згідно з п.9 договору за прострочення виконання зобов`язань за цим договором позичальник виплачує пеню в розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочення.

Крім того, позивачем надано розписку відповідача, яка підтверджує факт отримання останнім від нього - позивача, 13.06.2017 грошову суму в розмірі еквівалентому 3456 доларам США, що становить 89 959 грн. 68 коп., відповідно до договору позики №1 від 13.06.2017.

Відповідно, є доведеним факт укладення між сторонами договору позики 13.06.2017, тобто в день передачі відповідачеві 89 959 грн. 68 коп..

Зважаючи, що зазначену суму боргу відповідачем не повернуто, з нього слід стягнути грошові кошти у сумі 89 959 грн. 68 коп.. грн. 00 коп. на користь позивача.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В ч.1 ст. 552 ЦК України сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

В постанові від 18.04.2019 у справі №914/1126/14 Верховний Суд дійшов наступного правового висновку: «Згідно з ст.549 ЦКУ неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 2 ст. 343 ГКУ платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Зазначена правова позиція щодо розміру обчислення пені на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України є сталою та зокрема викладена в постановах Верховного Суду України від 24.10.2011 у справі № 25/187 та від 07.11.2011 у справі № 5002-2/5109-2010».

Таким чином, оскільки, згідно з умовами договору строк повернення коштів позивачеві настав 13.07.2017, і кошти в сумі 89959 грн. 68 коп. не повернуті до даного часу, то підлягає обрахуванню пеня, з врахуванням річного строку позовної давності, за період з 30.06.2019 по 30.06.2020, що передбачено п.9 договору позики №1 від 13.06.2017.

При цьому, зважаючи, що сума пені, обрахована відповідно до договору позики становить: 89959 грн.Х2%Х365=656700,7 грн., тому розмір пені підлягає обчисленню на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Розмір пені на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України розраховується за формулою : [Пеня] = [Сума боргу] х 2 х [облікова ставка НБУ (%)]/365 днів х [Кількість днів].

Відповідно, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 30.06.2019 по 30.06.2020 становить:

з 30.06.2019 по 18.07.2019 (облікова ставка НБУ 17,50%): 89959 грн. 68 коп. х(2х17,50%:365)х19=1638 грн. 99 коп.;

з 19.07.2019 по 05.09.2019 (облікова ставка НБУ 17%): 89959 грн. 68 коп.х(2х17%:365)х49=4106 грн. 10 коп.;

з 06.09.2019 по 24.10.2016 (облікова ставка НБУ 16,50%): 89959 грн. 68 коп.х(2х16,50%:365)х49=3985 грн. 34 коп.;

з 25.10.2019 по 12.12.2019 (облікова ставка НБУ 15,50%): 89959 грн. 68 коп.х(2х15,50%:365)х49=3743 грн. 80 коп.;

з 13.12.2019 по 31.12.2019 (облікова ставка НБУ 13,50%): 89959 грн. 68 коп. х(2х13,50%:365)х19=1264 грн.36 коп.;

з 01.01.2020 по 30.01.2020 (облікова ставка НБУ 13,50%): 89959 грн. 68 коп. х(2х13,50%:366)х30=1990 грн. 91 коп.;

з 31.01.2020 по 12.03.2020 (облікова ставка НБУ 11%): 89959 грн. 68 коп. х(2х11%:366)х42=2271 грн. 11 коп.;

з 13.03.2020 по 23.04.2020 (облікова ставка НБУ 10%): 89959 грн. 68 коп. х(2х10%:366)х42=2064 грн.65 коп.;

з 24.04.2020 по 11.06.2020 (облікова ставка НБУ 8%): 89959 грн. 68 коп. х(2х8%:366)х49=1927 грн. 00 коп.;

з 12.06.2020 по 30.06.2020 (облікова ставка НБУ 6%): 89959 грн. 68 коп. х(2х6%:366)х19=560 грн.40 коп., а всього за період з 30.06.2019 по 30.06.2020 на загальну суму ( 1638 грн. 99 коп. + 4106 грн. 10 коп. + 3985 грн. 34 коп. + 3743 грн. 80 коп. + 1264 грн. 36 коп. + 1990 грн. 91 коп. +2271 грн. 11 коп. + 2064 грн. 65 коп. + 1927 грн. 00 коп.+ 560 грн. 40 коп. ) =23552 грн. 66 коп..

Згідно розрахунку, наданого позивачем до матеріалів позову, розмір пені становить 23889 грн. 65 коп..

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в сумі 89959 грн. 68 коп. та заборгованості по пені в сумі 23552 грн. 66 коп..

Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1138 грн. 50 коп., який відповідно до ст.141 ЦПК підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі (1138,50х99,70%)=1135 грн. 08 коп..

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268, 274, 279, 282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованість за договором позики в сумі 89959 грн. 68 коп. та пеню в сумі 23552 грн. 66 коп..

В задоволені решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1135 грн. 08 коп..

Про перегляд заочного рішення може бути подана заява протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення на заочне рішення до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: А. Л. Гришковець Повне рішення виготовлено 17.09.2020.