ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/840/20 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін цивільну справу № 607/10173/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, ухваленого суддею Сташків Н.М., повний текст рішення складено 23 липня 2020 року -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дочки. В обгрунтування вимог посилалась на те, що 14 травня 2011 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу в них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із нею. Відповідач матеріальної допомоги дитині не надає, участі у її вихованні не приймає. Дитина постійно потребує нормального харчування, придбання одягу, лікування, витрат на навчання. Вона самостійно не здатна в повній мірі забезпечити необхідні витрати у зв`язку з високими цінами та підвищенням рівня необхідних витрат.

Також вказує на те, що у дочки незадовільний стан здоров`я, їй постійно необхідні кошти на лікування та оплату вартості медикаментів. З метою оздоровлення дитини ОСОБА_1 їздила з нею на відпочинок, який оплачений за рахунок її коштів. Оскільки відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дитину, просить стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, просить стягнути з відповідача в її користь понесені судові витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 4000 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.06.2020 року до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів у межах суми платежу за 1 місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто із ОСОБА_2 840 гривень 80 копійок судового збору в дохід держави.

В апеляційній скарзі Т.Я. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2020 року та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що рішення прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права. У рішенні відсутній будь-який аналіз змісту позовної заяви, її пояснення та відсутні відповіді на її аргументи.

Вказує на те, що вона та малолітня донька ОСОБА_3 внаслідок домашнього насилля з боку ОСОБА_2 не можуть проживати за адресою по АДРЕСА_1 та змушені укласти договір оренди нерухомого майна. На підставі даного договору вона оплачує 4000 грн. за оренду житла для себе та дочки. Батько дитини не цікавиться станом здоров`я дитини, навчанням та витратами на придбання одягу та медикаментів.

Крім того, вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки вона надала суду договір про надання правової допомоги та акт прийому - передачі наданих послуг.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надійшло.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи про стягнення аліментів.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Частково задовольняючи позов та стягуючи аліменти на неповнолітню дочку сторін у сумі 2500 грн суд першої інстанції виходив з можливості ОСОБА_2 сплачувати аліменти на утримання дитини та врахував те, що останній не виконує належним чином обв`язку з утримання дитини.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Судом встановлено, що 14 травня 2011 року між сторонами зареєстровано шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася дочка ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 29 березня 2013 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 668.

Відповідно до довідки від 12 червня 2020 року №2002, виданої виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району, дочка ОСОБА_3 проживає разом із позивачем ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 разом із дочкою за вказаною адресою не проживають, оскільки винаймають житло на підставі договору оренди нерухомого майна від 22 червня 2020 року та акту приймання-передачі квартири в орендне користування від 22 червня 2020 року, копії яких долучені до матеріалів справи.

З характеристики ОСОБА_3 №124 від 12 червня 2020 року, складеної Тернопільською загальноосвітньою школою І-Ш ступенів №8 Тернопільської міської ради, вбачається, що ОСОБА_3 навчається у школі з першого класу. Мама дитини приділяє належну увагу вихованню дочки та її відпочинку. Батько учениці до школи не приходив, навчанням дочки не цікавився.

Відповідно до довідки №125 від 12 червня 2020 року, виданої Тернопільською загальноосвітньою школою І-Ш ступенів №8 Тернопільської міської ради, ОСОБА_3 навчається в 1-Б класі.

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого, виданої КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» ТОР (ЛОР відділ), у період з 04 по 06 січня 2019 року ОСОБА_3 у зв`язку діагнозом: аденоїди, проведено оперативне лікування у вигляді аденотомії.

В період з 08 - 14 грудня 2019 року ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні з приводу гострої респіраторної вірусної інфекції, двобічної вогнищевої пневмонії середнього ступеня важкості, що стверджується випискою з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №14024 .

З довідки КНП ТРР «Тернопільський районний центр первинної медико-санітарної амбулаторії загальної практики сімейної медицини» від 12 червня 2020 року вбачається, що ОСОБА_3 спостерігається у сімейного лікаря і має укладену декларацію. ОСОБА_1 регулярно приходить з дитиною на огляди з профілактичною і лікувальною метою. Дитина спостерігається з 2014 року.

Відповідно до товарного чеку від 20 серпня 2019 року ОСОБА_1 оплатила 30600 грн. за туристичні послуги.

З довідки про доходи ОСОБА_1 , виданої ТОВ «Ірена Ко», вбачається, що ОСОБА_1 працює у ТОВ «Ірена Ко» на посаді розмалювальника по склу, загальна сума виплаченого їй доходу за період з грудня 2019 року по травень 2020 року становить 43488,67 грн.

Як вбачається з договору про визначення часток в праві спільної власності подружжя на квартиру від 15 серпня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Серкізовською Т.Л., ОСОБА_4 та ОСОБА_1 домовились про визначення часток у праві їх спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 та відповідно про зміну їх спільної власності на цю квартиру з сумісної на часткову. Сторони домовились, що їхні частки у праві спільної власності на цю квартиру є рівними, тобто по 1/2 частці у кожного.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 липня 2020 року ОСОБА_5 звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на підставі ст. 22 КУпАП застосовано усне зауваження. З постанови вбачається, що 07 червня 2020 року ОСОБА_2 вчинив насильство в сім`ї стосовно своєї дружини ОСОБА_1 .

Як слідує з виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №4147, 07 червня 2020 ОСОБА_1 встановлено діагноз: підшкірна гематома середньої третини правого плеча по задній поверхні.

З довідки №09-04/01-106 від 14 липня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 з 24 січня 2012 року не працює. З наданої для огляду в судовому засіданні трудової книжки ОСОБА_2 встановлено, що після зазначеної дати записи про трудову діяльність у ній відсутні.

Згідно з довідкою від 17 червня 2020 року, виданою КНП «Теребовлянський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» ТРР, ОСОБА_6 1958 року народження, знаходиться на диспансерному спостереженні у сімейного лікаря, інших вузькопрофільних лікарів із приводу ряду захворювань та проведеного оперативного лікування в анамнезі, у зв`язку з чим вона постійно потребує амбулаторного та стаціонарного лікування.

Відповідно до ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1,2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідач є працездатним, за своїм станом здоров`я та матеріальним становищем може виконувати обов`язки по утриманню дочки.

Судом першої інстанції з`ясовано, що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів, оскільки встановлено, що дитина сторін проживає з позивачем, а відповідач востаннє надавав кошти на її утримання у березні 2020 року.

При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, які підлягають врахуванню згідно з ст. 182 Сімейного кодексу України, відповідно до наданих сторонами доказів.

Зокрема, судом установлено, що дитина сторін у 2019 році мала захворювання, двічі перебувала на стаціонарному лікуванні. Відповідач не працює із записом у трудовій книжці, але має тимчасові заробітки, в тому числі періодично неофіційно працюючи за кордоном, він є молодим чоловіком працездатного віку, належних доказів незадовільного стану здоров`я суду не надано.

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин та вищевикладених норм законодавства, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про неправильне визначення судом розміру аліментів не заслуговують на увагу.

Апеляційний суд приходить до висновку, що за наведених обставин, суд першої інстанції визначив розумний та справедливий розмір аліментів, які слід стягувати з відповідача на утримання дочки в розмірі 2500 грн.

При визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі суд врахував стан здоров`я дитини, матеріальне становище відповідача, у власності якого перебуває 1/2 частина квартири АДРЕСА_4 , а інша рівна частина перебуває у власності позивача та інші обставини, які мають значення для справи.

Оскільки позивачкою не доведено достатніми доказами можливість відповідача сплачувати аліменти щомісячно у розмірі 5000 грн. на дитину, суд підставно частково задовольнив позовні вимоги, а тому доводи апеляційної скарги про неправильне визначення розміру аліментів апеляційним судом до уваги не беруться.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Не можуть бути прийняті до уваги твердження апеляційної скарги, що суд не взяв до уваги тих обставин, що внаслідок домашнього насилля з боку відповідача, ОСОБА_1 з дочкою не можуть проживати за адресою постійного місця проживання по АДРЕСА_1 та змушені укласти договір оренди нерухомого майна, що тягне додаткові витрати, оскільки суд першої інстанції встановив розмір аліментів, оцінюючи докази по справи в їх сукупності та визначив відповідний розмір аліментів.

Відмовляючи у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив із тих обставин, що документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт понесення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу або що сторона має їх понести в майбутньому, матеріали справи не містять.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 2, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З аналізу вищевказаних процесуальних норм права вбачається, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Оскільки позивачем не доведено факту понесення нею витрат на професійну правничу допомогу або розміру витрат, які будуть понесені у майбутньому, не подано до суду першої інстанції станом на час ухвалення рішення в справі ні договору про надання правової допомоги, ні детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснення ним витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), суд правильно мотивував відмову у стягненні витрат на правову допомогу 4000 грн, про що зазначив у мотивувальній частині судового рішення.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , що судом безпідставно відмовлено у стягненні 4000 грн витрат на правничу допомогу, незважаючи на подані нею суду договір про надання правової допомоги та акт прийому -передачі наданих послуг, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки такі документи були подані до суду 22 липня 2020 року, тобто після ухвалення рішення у справі. Оскільки позивачкою та її представником не було подано доказів понесених витрат на правничу допомогу, а також не було зроблено заяви про подачу доказів судових витрат під час судового засідання 21 липня 2020 року ні до, ні під час судових дебатів, в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України, а тому суд у мотивувальній частині оскаржуваного рішення обґрунтував відмову у стягненні таких витрат.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 липня 2020 року у задоволенні клопотання представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Сампари Н.М. про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених судових витрат у розмірі 4000 грн. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовлено. Ухвала набрала законної сили, і не є об`єктом оскарження по даній апеляційній скарзі ОСОБА_1 , а тому повноваження щодо її перегляду в апеляційному порядку у колегії суддів відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстав до скасування рішення суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при поданні апеляційної скарги, то, у відповідності до ст.141 ЦПК України, сплату судового збору необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Постанова складена 19 жовтня 2020 року.

Головуюча : С.І. Дикун

Судді: Т.С. Парандюк

Н.М. Храпак