Номер провадження: 22-ц/813/2810/20
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М, Цюри Т.В.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2019 року про залишення позову без розгляду, постановленупід головуванням судді Домісчі Л.В., -

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус ОМНО Мельник Л.М., в якому просила визнати недійсним шлюб між нею та відповідачем, визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 03.10.2014 року між нею та відповідачем, скасувати запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Також ОСОБА_2 надала до суду заяву, в якій просила про відстрочення сплати судового збору за розгляд позовної заяви.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2017 року заява ОСОБА_2 про відстрочення сплати судового збору задоволена частково. Суд відстрочив ОСОБА_2 сплату судового збору у розмірі 1280 грн., але не більше ніж на три місяці. Позовну заяву залишив без руху.

На виконання ухвали суду, ОСОБА_2 20 вересня 2017 року надала до суду квитанцію про сплату судового збору у розмірі 640 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2017 року провадження у справі було відкрито, також справа була призначена до попереднього судового засідання.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року цивільна справа призначена до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2019 року позовна заява ОСОБА_2 залишена без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки позивачка не в повному обсязі сплатила судовий збір.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність ухвали, яка порушує права та інтереси ОСОБА_2 , просить ухвалу суду скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 зазначає, що якщо суд після спливу встановленого судом строку на сплату судового збору постановив ухвалу про залишення позову без розгляду порушення прав ОСОБА_2 не відбулось би, проте суд відкрив провадження та призначив справу до розгляду, яка розглядалася з 2017 року.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 зазначає, що апеляційна скарга необґрунтована, оскільки апелянт не зазначив про порушенні права ОСОБА_2 ухвалою суду, які передбачені ст. 2 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи,законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам закону з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Залишаючи позов ОСОБА_2 без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_2 на виконання ухвали суду не сплатила судовий збір у повному обсязі, суд у відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України залишив позов без розгляду.

Однак, з таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, з тих підстав, що він не відповідає обставинам справи та до нього суд дійшов у порушення норм процесуального права, які регулюють порядок вирішення даного питання.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

З матеріалів справи вбачається, що 11 вересня 2017 року, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус ОМНО Мельник Л.М. про визнання недійсним шлюбу та визнання недійсним договору дарування, скасування запису.

Одночасно, ОСОБА_2 надала до суду заяву, в якій просила відстрочити сплату судового збору за розгляд позовної заяви.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2017 року заява ОСОБА_2 про відстрочення сплати судового збору задоволена частково, суд відстрочив позивачці сплату судового збору за двома вимогами немайнового характеру на суму 1280 грн., але не більше ніж на три місяці, при цьому зазначив, що позивачці необхідно сплатити судовий збір за одну з трьох немайнових вимог у розмірі 640 грн. Позовну заяву залишив без руху.

На виконання ухвали суду, ОСОБА_2 , 20 вересня 2017 року надала до суду квитанцію про сплату судового збору у розмірі 640 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2017 року провадження у справі було відкрито, та справа була призначена до попереднього судового засідання.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року цивільна справа призначена до розгляду в судовому засіданні.

Також судом встановлено, що справа призначалась у попереднє судове засідання на 23.10.2017 року, та у відкриті судові засідання на 12.12.2017 року, 15.02.2018 року, 04.04.2019 року, 29.05.2019 року, 05.09.2018 року, 09.10.2018 року, 21.11.2018 року, 14.02.2019 року, 16.05.2019 року, 16.07.2019 року, 31.10.2019 року.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд залишає без розгляду позовну заяву, зокрема, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 вересня 2017 року, до відкриття провадження у справі, ухвалою суду від 12 вересня 2017 року відстрочено сплату судового збору на три місяці, позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без руху, як таку, що подана без додержання вимог, викладених у ст. ч. 5 ст. 119 ЦПК України (у редакції 2004 року). Проте в подальшому ухвалою судді відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 і справа призначена в підготовче судове засідання.

Згідно до ч.4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно вимог зі ст. 196 ЦПК України у справах загального позовного провадження проводиться підготовче засідання.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 200 ЦПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Суд, відстрочив ОСОБА_2 сплату судового збору на три місяці.

Якщо, позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 ЦПК, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Розкривши поняття права на справедливий судовий розгляд в контексті права на доступ до суду, Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці зазначає, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (Belesandothers v. theCzechRepublic (Белеш та інші проти Чеської Республіки), п.49).

Кожен має право на судовий розгляд справи, що стосується його «цивільних прав та обов`язків». Таким чином, у пункті 1 статті 6 представлено «право на суд», разом із «правом на доступ до суду», тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (Golder v. theUnitedKingdom (Голдер проти Сполученого Королівства), п.36).

«Право на суд» та «право на доступ до суду» не є абсолютними. Права можуть бути обмежені, але лише таким способом та до такої міри, що не порушують зміст цих прав (Philis v. Greece (Філіс), п.59; DeGeouffredelaPradelle v. France (Де Жуфр де ла Прадель проти Франції), п.28, і Stanev v. Bulgaria (Станєв проти Болгарії) [ВП], п.229).

Європейський Суд в своїх рішеннях підкреслює, що право на доступ до суду повинно бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним та ілюзорним». Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Bellet v. France (Белле проти Франції), п.п.36,38).

В той же час, за певних обставин справи практичний та ефективний характер цього права може бути порушено через суворе трактування процесуального правила «надмірний формалізм».

Визначаючи критерії «надмірного формалізму», Європейський Суд з прав людини у справі «Зубац проти Хорватії» (ZUBAC v. CROATIA), рішення від 5 квітня 2018 року, наголосив на цінності та важливості дотримання формалізованих норм цивільного процесу, за допомогою яких сторони забезпечують вирішення спору цивільного характеру, оскільки завдяки цьому може обмежуватися обсяг дискреції, забезпечуватися рівність сторін, попереджатися свавілля, забезпечуватися ефективне вирішення спору та розгляд справи судом упродовж розумного строку, а також забезпечуватися юридична визначеність та повага до суду.

При цьому у практиці Суду закріплено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це, зазвичай, відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист.

Оцінювання скарги на надмірний формалізм у рішеннях національних судів зазвичай буде результатом розгляду справи в цілому, з урахуванням конкретних обставин такої справи. При проведенні оцінювання Суд часто наголошує на питаннях «юридичної визначеності» та «належного здійснення правосуддя» як на двох основних елементах для проведення розмежування між надмірним формалізмом та прийнятним застосуванням процесуальних формальностей.

Зокрема, Суд зазначає, що є порушення права на доступ до суду, коли норми не переслідують цілі юридичної визначеності та належного здійснення правосуддя та утворюють свого роду перепону, яка перешкоджає вирішенню справи учасників судового процесу по суті компетентним судом (п.п.96-98).

Отже, встановлені в національному законі обмеження не повинні обмежувати «право на суд» - право на судовий розгляд справи щодо «цивільних прав та обов`язків», разом з «правом на доступ до суду» - правом звертатися з цивільними скаргами, які надані особам, та складають єдине ціле у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права.

На вищевикладене, суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду з підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

При цьому, суд не звернув уваги на те, що справа перебуває на розгляді з вересня 2017 року, яка неодноразово призначалась до судового розгляду.

Крім того, суд не врахував того, що вказані в ухвалі недоліки, могли бути усунені при ухваленні рішення судом, шляхом стягнення недоплаченої суми судового збору з відповідної сторони.

Таким чином, суд першої інстанції в порушення вимог п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, дійшов до помилкового висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до приписів п.п.3,4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 підлягає задоволенню, ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-384, 389, 390ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2019року скасувати, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 12 березня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра