ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2586/20 Справа № 213/4370/19 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м.Кривий Ріг

справа № 213/4370/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Інгулецький відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , на ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2019 року, яка постановлена суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст ухвали складено 11 листопада 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Інгулецького відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про усунення перешкод у здійсненні розпорядження нерухомим майном шляхом зобов`язання відповідача виключити запис про особу з Єдиного реєстру боржників.

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2019 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Інгулецького відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про усунення перешкод у здійсненні розпорядження нерухомим майном шляхом зобов`язання відповідача виключити запис про особу з Єдиного реєстру боржників відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Зауважує на тому, що предметом даного спору є усунення перешкод в реалізації майнових прав позивача на нерухоме майно, а саме права розпорядження належним йому майном, тому даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити,перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення,з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Інгулецького відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про усунення перешкод у здійсненні розпорядження нерухомим майном шляхом зобов`язання відповідача виключити запис про особу з єдиного реєстру боржників.

В обґрунтування позову зазначено, що постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 09 жовтня 2013 року провадження по справі № 213/3842/13-п відносно позивача за ст.164-10 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, а речові докази брухт металу вагою 4 кг 500 г, який, згідно квитанції № 002297 від 26.0.2013 року, знаходився в Інгулецькому РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, було обернуто в дохід держави.

Вказана постанова суду першої інстанції від 09 жовтня 2013 року була передана до Інгулецького відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Постановою державного виконавця від 07.06.2017 року було відкрито виконавче провадження № 54089344, розпочато примусове виконання та державним виконавцем до Єдиного реєстру боржників були внесені відомості про позивача ОСОБА_1 , як боржника.

Згідно постанови державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 21.03.2018 року у виконавчому провадженні № 54089344, виконавчий лист, який виданий на підставі постанови Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 09 жовтня 2013 року провадження по справі № 213/3842/13-п, був повернутий стягувачу, проте, запис про позивача, як боржника, не було виключено із Єдиного реєстру боржників.

В подальшому виконавчий лист, виданий на підставі постанови Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 09 жовтня 2013 року, провадження по справі № 213/3842/13-п, був повторно пред`явлений до виконання та було відкрито виконавче провадження № 56281552, яке було закінчено 20.06.2019 року на підставі п.9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», про що державним виконавцем постановлена відповідна постанова, проте запис про позивача, як боржника, не було виключено із Єдиного реєстру боржників.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив суд усунути йому перешкоди у здійсненні та розпорядженні нерухомим майно, а саме: квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання Інгулецький відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області виключити відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки оскаржуються дії державного виконавця, пов`язані з виконанням судового рішення, ухваленого за правилами КУпАП.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з положеннями статей 447,448 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Тобто, зазначеними нормами ЦПК України передбачено можливість оскарження дій державного виконавця до того суду, який розглянув справу як суд першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у цивільній справі.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень. Отже, і механізм судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, не підлягає застосуванню до правовідносин щодо накладення адміністративного стягнення.

Тобто, згідно з наведеними нормами ЦПК України та КАС України, право на звернення зі скаргою на дії державного виконавця в порядку судового контролю пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами цивільного та адміністративного судочинства відповідно, та його примусовим виконанням.

Як убачається із позовної заяви ОСОБА_1 , оскаржувані дії державного виконавця стосуються примусового виконання судового рішення про накладення адміністративного стягнення, передбаченого статтею 164-10 КУпАП.

Справи про накладення адміністративного стягнення розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами, іншими органами (посадовими особами) в порядку, встановленому КУпАП, яким передбачено порядок примусового виконання постанов про накладення адміністративного стягнення. Проте цим Кодексом не передбачено можливості оскарження в порядку судового контролю за виконанням судових рішень дій осіб, уповноважених здійснювати таке примусове виконання.

Водночас, відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтею 275 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця як окремої категорії адміністративного спору. У частині першій цієї статті зазначено, що учасники виконавчого провадження, крім державного виконавця, приватного виконавця, та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Оскільки у справі, яка розглядається, ОСОБА_1 оскаржує дії державного виконавця у зв`язку з примусовим виконанням судового рішення про накладення адміністративного стягнення, ухваленого в порядку КУпАП, а не за наслідками розгляду цивільної справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про неможливість розгляду даного спору в порядку цивільного судочинства.

Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 757/62025/17-ц від 02 лютого 2019 року.

На підставі наведеного вище колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не можуть бути підставою для скасування ухвали суду доводи апеляційної скарги про те, що предметом даного спору є усунення перешкод в реалізації майнових прав позивача на нерухоме майно, а саме права розпорядження належним йому майном, тому даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки, позивачем по справі оскаржуються дії державного виконавця у зв`язку з примусовим виконанням судового рішення про накладення адміністративного стягнення, ухваленого в порядку КУпАП, а не за наслідками розгляду цивільної справи, тому, відповідно до ст. 275 КАС України, даний позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, що не позбавляє позивач права звернення з даним позовом до суду належної юрисдикції.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки оскаржуються дії державного виконавця, пов`язані з виконанням судового рішення, ухваленого за правилами КУпАП, тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для відкриття провадження у даній справі, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 11 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: