Дата документу 12.05.2020
Справа № 937/936/20
Провадження № 2/937/1333/20
12 травня 2020 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Редько О.В.,
за участю секретаря - Колеснікової Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м. Мелітополі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Позивач звернувся до суду із заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 15.12.2015 року у розмірі 28 796 грн. 56 коп. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп., зазначаючи, що 15.12.2015 року з відповідачем був укладений кредитний договір, згідно якого він одержав від позивача кредит в сумі 10 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У зв`язку з неналежним виконання відповідачем умов договору виникла заборгованість, яка станом на 15.12.2019 року складає 28 796 грн. 56 коп., з яких: 0,00 гривень - за поточним тілом кредиту; 18 880 грн. 56 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00 грн. 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 00 грн. 00 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 3 358 грн. 34 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 4 710 грн. 20 коп. - нарахована пеня; 00 грн. 00 коп. - нарахована комісія; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 1 347 грн. 46 коп. - штраф (процентна складова).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про поважні причини своєї неявки суду він не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позовних вимог від нього не надходило. Тому суд визнає неявку відповідача з неповажних причин, та, на підставі заяви представника позивача, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, за необхідне проводити розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів.
Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.
Так, позивач зазначає, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір № б/н від 15.12.2015 року у вигляді Анкети-заяви до приєднання Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якої він отримав кредит в розмірі 10 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві.
Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.
За доводами позивача, відповідач в обумовлені правочином строки свої зобов`язання не виконував, а тому станом на 15.12.2019 року згідно наданого позивачем розрахунку у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 28 796 грн. 56 коп., з яких: 0,00 гривень - за поточним тілом кредиту; 18 880 грн. 56 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00 грн. 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 00 грн. 00 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 3 358 грн. 34 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 4 710 грн. 20 коп. - нарахована пеня; 00 грн. 00 коп. - нарахована комісія; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 1 347 грн. 46 коп. - штраф (процентна складова).
Як зазначає позивач, даний Кредитний договір, за посиланнями позивача, складається з Анкети-Заяви Позичальника, Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умов та правил надання банківських послуг, копії яких додані до позовної заяви.
Однак, з наданої копії Анкети-Заяви не вбачається, що відповідач бажав отримати і яка сума кредиту йому необхідна.
Проте, згідно до витягу з Тарифів обслуговування кредитних карток, наданого позивачем випливає, що існує чотири види кредитних карток «Універсальна» з різними умовами кредитування.
За положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України для кредитного договору обов`язкова письмова форма. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За приписами ч. 2 ст. 205 ЦК України лише правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Таким чином, відповідно до вказаних норм ст.ст. 205, 207, 1055 ЦК України договір кредиту є укладеним з моменту підписання сторонами умов договору, стосовно яких води дійшли згоди.
Відповідно до ст.ст. 610-612 ЦПК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків.
При цьому згідно зі ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання, тобто в даному випадку діє презумпція вини цієї особи.
Частиною 1 статті 622 ЦК України визначено, що боржник, який сплатив неустойку і відшкодував збитки, завдані порушенням зобов`язання, не звільняється від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тому, відповідно до ст. 81 ЦПК України у даному випадку тягар доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов`язання контрагентом (у даному випадку позичальником), а значить і зміст цих зобов`язань та розмір боргу, у тому числі пені та штрафів (відповідальності) лежить на кредиторі-позивачеві. Той факт, що згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України частина банківських умов і правил, розроблених позивачем, до яких з підписанням договору кредиту приєднується позичальник, є стандартними і позичальник замість них не може запропонувати свої умови, в контексті вимог закону про обов`язкову письмову форму договору кредиту, - не звільняє кредитора від обов`язку при укладенні договору надавати ці стандартні умови і правила позичальнику у письмовому вигляді і цей юридичний факт відповідно до ст. 81 ЦПК України має доводитися позивачем за допомогою письмових доказів.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 15.12.2015 року процентна ставка не зазначена, як і не зазначено розміру (кредитного ліміту), яку заявник бажав отримати за цією заявою.
Також, у вказаній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 28 796 грн. 56 коп., з яких: 0,00 гривень - за поточним тілом кредиту; 18 880 грн. 56 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00 грн. 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 00 грн. 00 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 3 358 грн. 34 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 4 710 грн. 20 коп. - нарахована пеня; 00 грн. 00 коп. - нарахована комісія; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 1 347 грн. 46 коп. - штраф (процентна складова).
Проте, позивачем не вказано, яким чином, згідно до умов договору, вираховується заборгованість за тілом кредиту.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цій Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17провадження 14-131цс19.
Слід зауважити, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника є аналітичним документом банку, складений в односторонньому порядку і не погоджений з відповідачем, тому не є безспірним доказом існування між сторона ми договірних відносин та розміру боргу.
Крім того, на підтвердження своїх позовних вимог Банком надано розрахунок заборгованості відповідача, та виписки по рахунку , які підписаний представником Банку, однак не завірені належним чином печаткою юридичної особи на кожному аркуші.
Належних і допустимих доказів заборгованості у відповідача у розумінні положень ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" позивач, при наявності процесуальної можливості, до суду не надав.
Судом не встановлено у справі поважних причин, з яких Банк не виконав свій процесуальний обов`язок вчасно надати докази на підтвердження свого позову.
Враховуючи наведене, суд не може вважати письмові докази - розрахунок заборгованості - надані позивачем, допустимим доказом обставин, викладених Банком у позовній заяві, а тому не має змоги зробити висновок про обгрунтованість доводів позивача, викладених у позові щодо розміру заборгованості відповідача.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що анкета - заява не містить жодної істотної умови кредитного договору та взагалі не містить будь - яких умов, за якими можна встановити природу дійсного договору або послуги, яку отримала відповідач у АТ КБ "ПриватБанк" на підставі анкети - заяви від 15.12.2015 року, тому неможливо встановити, що відповідач отримав кредит в розмірі 10 000 грн. 00 коп. Матеріали справи не містять відомостей про надання відповідачу будь - якої карти та її вид. Банк надає до позову розрахунок заборгованості, яким намагається підтвердити факт користування відповідачем кредитним лімітом, але не надає доказів, що на підставі цієї заяви відповідачу було відкрито рахунок та надано картку, зокрема, кредитку «Універсальна». Крім того, у наданому розрахунку заборгованості відповідача - ОСОБА_1 станом на 15.12.2019 року не зазначено про будь - який встановлений кредитний ліміт, та, навпаки зазначено, кредитний ліміт дорівнює «0».
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та вважає за необхідне у позові відмовити у зв`язку з недоведеністю існування кредитних відносин між сторонами у справі.
Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача не підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки у задоволенні позовних вимог повністю відмовлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. 509,526,527,530 ЦК України, ст. З, 10, 12, 13,81,89, 133, 141, 259, 263-265,280-284 ЦПК України, суд
В задоволенні позовної заяви позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 .
СУДДЯ: О.В. Редько