Справа № 161/7608/19 Провадження №22-ц/802/303/20 Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П.
Категорія:39 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

03 березня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Бовчалюк З.А., ознайомившись з апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2019 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2019 року позов в даній справі задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яка неоплачена судовим збором. Водночас в апеляційній скарзі скаржник зазначала, що вона звільнена від сплати судового збору відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 31 січня 2020 апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Запропоновано протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали сплатити судовий збір в розмірі 2881,50 гривень, оригінал квитанції надати в апеляційний суду. Апеляційним судом звернуто увагу на те, що відповідач ОСОБА_1 , як споживач не звільнена від сплати судового збору у даній цивільній справі, оскільки позов не стосується захисту прав споживача, а пов`язаний з допущеними споживачем порушенням умов кредитного договору.

Копію ухвали апеляційного суду від 31 січня 2020 року скаржник ОСОБА_1 отримала 10 лютого 2020 року, та її представник ОСОБА_2 отримав 06 лютого 2020 року, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Однак ні в установлений строк, ні на час постановлення даної ухвали недоліки не усунуто. Квитанцію про сплату судового збору або докази про звільнення від його сплати ОСОБА_1 не подала, що в свою чергу перешкоджає суду апеляційної інстанції вирішити питання про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, п. 1 ст. 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Водночас там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у ст. 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (п. 65 рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2001 року у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany»); рішення ЄСПЛ від 26 жовтня 2000 року у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland»)).

Європейський суд з прав людини також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення п. 1 ст. 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах, так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (п. 59 рішення ЄСПЛ від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»)).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Тобто, норми, які визначають вимоги щодо сплати судового збору без сумніву, служать меті належного здійснення правосуддя. Сторони, яких це стосується, можуть обґрунтовано очікувати, що ці правила будуть застосовуватися.

При цьому легітимна мета обмеження прав дотримана, права ОСОБА_1 не порушені.

Відповідно до ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 3 ст. 185 ЦПК України).

Виходячи з викладених обставин та вимог процесуального закону апеляційну скаргу слід визнати неподаною і повернути скаржнику, оскільки ОСОБА_1 не усунула недоліки апеляційної скарги, які зазначені в ухвалі апеляційного суду від 31 січня 2020 року.

Повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись ст.ст. 185, 356, 357 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2019 року в даній справі - визнати неподаною і повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: