справа № 489/3320/19 провадження №2/489/336/20
РІШЕННЯ

Іменем України

15 вересня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння

встановив:

У червні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом про зобов`язання відповідача передати їй належну на праві приватної власності кімнату розміром 9,5 кв.м (№ 2-5 технічного паспорту) житлового будинку АДРЕСА_1 та вирішити питання про стягнення з відповідача понесених судових витрат.

Як на підставу позовних вимог позивач вказала, що 16.06.2013 нею був укладений договір купівлі-продажу 39/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . 11.02.2015 вона отримала технічний паспорт на домоволодіння, яке знаходиться у спільній частковій власності з відповідачем. Під час відсутності позивача відповідач захопила кімнату (літ. 2-5 згідно технічного паспорту) загальною площею 9,5 кв.м., зняла міжкімнатні двері та завалила вхід на її половину. Одночасно відповідач зробила прохід з цієї кімнати у свою частину будинку та виставила свою частину будинку із спірною кімнатою на продаж. Усне звернення до відповідача передати квартиру остання відхилила.

Посилаючись на наведені обставини, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

У відзиві на позов відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Вказала, що вона є власником 61/100 частки в домоволодіння, право власності на яку набула в порядку спадкування за заповітом. Спірна кімната відповідачу не належить. Після оформлення спадкових прав намагалася зв`язатися з позивачем для вирішення питання про її виселення із спірної кімнати. 02.02.2019 в присутності дільничного та наряду поліції і племінника позивача встановила перегородку по межі між частками в домоволодінні та повернула належну їй кімнату, яку самовільно зайняла позивач. Зазначає, що на момент звернення позивача до суду був встановлений порядок користування домоволодінням за спільною згодою співвласників, тому вимога по витребування майна з чужого незаконного володіння є безпідставною та не обґрунтованою.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24.06.2019 забезпечено позов шляхом накладення арешту на спірну кімнату.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29.08.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач та її представник в задоволені позовних вимог просили відмовити.

Відповідач пояснила, що спірна кімната завжди належала її батьку та дісталася їй у спадок. Також вказала, що поділ будинку в натурі не здійснювався, а її частка в будинку відповідає площі кімнат та приміщень, які знаходяться в її користуванні.

Суд, вислухавши доводи учасників справи та дослідивши матеріали справи, встанови наступне.

Із матеріалів справи встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 18.06.2013 позивач ОСОБА_4 купила в ОСОБА_5 39/100 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , з відповідною часткою прилеглих до нього господарських та побутових будівель і споруд.

Реєстрацію права власності позивача на 39/100 частки домоволодіння підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.06.2013.

11.02.2015 на замовлення позивача ОСОБА_4 виготовлено технічний паспорт на садовий (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , згідно якого розмір її частки складає 39/100.

Таким чином, на підставі вказаного договору купівлі-продажу від 18.06.2013 позивач набула право власності на 39/100 часток в домоволодінні, без зазначення конкретних приміщень.

Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.06.2019 підтверджується, що іншим співвласником домоволодіння є відповідач ОСОБА_2 , якій належить 61/100 частки домоволодіння. Право власності на вказану частку відповідач набула на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.12.2018, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвою І.М.

Згідно наданого відповідачем технічного паспорту від 10.06.2013 та пояснень відповідача в її користуванні знаходяться кімнати: 1-4 площею 7.0 кв.м, 1-3 площею 18,4 кв.м, 1-2 площею 4,9 кв.м., 1-1площею 5.7 кв.м., 1-8 площею 6,7 кв.м., 1-9 площею 2,1 кв.м, 1-10 площею 4,0 кв.м., що становить 61/100 частки від загальної площі домоволодіння, яка складає 92,9 кв.м. Розмір частки позивача складає 39/100, що відповідає займаної нею площі.

Із наданої Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що земельна ділянка за адресою домоволодіння була відведена ОСОБА_6 для будівництва індивідуального житлового будинку на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради депутатів трудящих від 18.06.1968.

Згідно рішення Ленінського районного народного суду міста Миколаєва від 07.06.1985 в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_7 визнано право власності на Ѕ частки домоволодіння АДРЕСА_1 Власником іншої половини домоволодіння є ОСОБА_6 .

Рішення Ленінського районного народного суду міста Миколаєва від 19.03.1987 визначено порядок користування домоволодінням та земельною ділянкою по ІІІ варіанту експертизи; визнано за ОСОБА_8 право власності на 61/100 частки домоволодіння, а за ОСОБА_6 право власності на 39/100 частки.

На підставі рішення суду від 19.03.1987 ОСОБА_6 зареєстрував своє право власності на 39/100 частки домоволодіння, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 12129816.

Внаслідок смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його частку в домоволодінні успадкував його син ОСОБА_5 , який зареєстрував своє право власності на 39/100 частки 25.12.2006, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 13050369.

18.06.2013 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу частки житлового будинку, відповідно до якого ОСОБА_4 прийняла у власність 39/100 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, з відповідною часткою прилеглих до нього господарських та побутових будівель і споруд.

Згідно пункту 1.1 цього договору, на земельній ділянці розташований житловий будинок літ. «А-1», житловою площею 47,2 кв.м, загальною площею 92,9 кв.м, вбиральня літ. «Г», сарай літ. «Д», навіс літ. «Е», споруди № 3,1, огорожі 2, 4, 5, 6, 7.

Таким чином, позивач набула право спільної часткової власності на домоволодіння, а саме на 39/100 частки, що спростовує доводи її представника про набуття права власності на конкретні житлові кімнати та приміщення в житловому будинку та в домоволодінні в цілому.

При цьому, встановлений рішенням суду від 19.03.1987 порядок користування житловим будинком, відповідно до якого кухня 1-5 площею 9,3 кв.м. була виділена в користування ОСОБА_6 , не може бути прийнято судом в якості доказу належності позивачу цього приміщення, яке на експлікації до технічних паспортів, які надано сторонами, відображена під номером 2-5 площею 9,5 кв.м., оскільки відповідно до договору купівлі-продажу від 18.06.2013 позивач набула право власності на частку в домоволодінні без визначення приміщень, які відходять в її користування.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачене право на звернення до суду за захистом свого права і встановлені способи захисту, серед яких є визнання права, а також відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

За частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (частина перша статті 392 ЦК України).

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до частин першої-другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони є власниками домоволодіння, яке належить їм на праві спільної часткової власності. Порядок користування домоволодінням між сторонами не встановлювався, та добровільно домовитися про користування спірною кімнатою не можуть.

Отже звернення позивача до суду з підстав, передбачених статтею 387 ЦК України, а саме витребування майна з чужого незаконного володіння, є неналежним способом захисту порушеного права, що є підставою для відмови в задоволені позовних вимог.

Суд звертає увагу, що сторони не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом про виділення частки в натурі або встановлення порядку користування домоволодінням з урахуванням ідеальних часток.

Так як задоволені позовних вимог відмовлено, відповідно заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 24.06.2019 підлягають скасуванню на підставі частини дев`ятої статті 158 ЦПК України.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24.06.2019 по справі № 489/3320/19 (провадження №2/489/1730/19), а саме арешт накладений на житловий будинок загальною площею 92,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 21.09.2020.

Суддя І.В.Коваленко