ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року

м. Харків

справа № 644/7203/19

провадження № 22-ц/818/242/20

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Сидорчук М.О.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

інші учасники справи:

третя особа - Харківська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, ухвалене 12 вересня 2019 року о 15 годині 48 хвилин у складі судді Ізмайлова І.К.,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що разом з членами своєї сім`ї у кількості 4-х осіб ОСОБА_1 проживає у двохкімнатній неприватизованій квартирі АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_3 ). У Квартирі також зареєстрований колишній чоловік позивача - ОСОБА_2 , шлюб з яким розірваний у 2013 році. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 деякий час мешкав у Квартирі, а з грудня 2016 року забрав усі особисті речі та проживає в іншому місці. З січня 2017 року відповідач жодного разу не з`являвся у Квартирі, за комунальні послуги не сплачує, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей у Квартирі не має, Квартирою не цікавиться. Відповідач зловживає алкогольними напоями, порушує житлові обов`язки та житлові права, порушує правила користування житловим приміщенням, за час свого проживання неодноразово руйнував квартиру та меблі, приводив нетверезі компанії, завдаючи моральних страждань перебуванням у Квартирі сторонніх осіб, порушуючи встановлені санітарні та технічні умови, моральні засади суспільства. Позивач за власні кошти забезпечила у Квартирі нормальні санітарні умови для проживання неповнолітніх дітей та сплачує за комунальні послуги, зробила капітальний та проводить поточний ремонти Квартири. Позивачем неодноразово вживались заходи для позасудового врегулювання спору, однак відповідач категорично відмовляється припиняти реєстрацію свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2019 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів не проживання ОСОБА_2 без поважних причин у спірній квартирі. Посилання ОСОБА_1 на неможливість вирішення спору у позасудовий спосіб у зв`язку з непогодженням відповідача свідчить про її обізнаність про місцезнаходження ОСОБА_2 , але даних про засоби зв`язку з ним позивач суду не повідомила. Показання свідків не вказують на причини відсутності відповідача у спірній квартирі, тому не можливо встановити, що він відсутній у квартирі без поважних причин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачу не чинились перешкоди у користуванні житловим приміщенням, однак він з грудня 2016 року і по теперішній час у Квартирі не проживає та взагалі не з`являється. Відповідач нехтує своїм конституційно гарантованим правом на житло, отже, відповідач не бажає користуватися своїм правом на житло, що підтверджується показаннями свідків. Суд показанням усіх свідків оцінки не надав.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.п. 1,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, у Квартирі, що належить територіальній громаді м. Харкова, зареєстровані: наймач ОСОБА_2 з 1996 року, дочка ОСОБА_3 з 2007 року, інший родич ОСОБА_1 з 2007 року, син дружини сина ОСОБА_4 з 2014 року та дочка дружини ОСОБА_5 з 2016 року, що підтверджується довідкою з місця проживання № 1165, виданою 18.05.2018 дільницею № 51 КП «Жилкомсервіс» (а.с. 14)

ОСОБА_2 перебував з ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі з 28.12.2001. Двадцять дев`ятого липня 2013 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 був розірваний (а.с. 12)

Двадцять третього листопада 2013 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_7 , у зв`язку з чим ОСОБА_8 змінила прізвище на ОСОБА_9 (а.с. 7).

В матеріалах справи наявні нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , згідно з якими ОСОБА_2 з грудня 2016 року по перше червня 2018 року у Квартирі фактично не проживає, його особисті речі у Квартирі відсутні (а.с. 15-16).

Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_1 - її кума. У Квартирі ОСОБА_10 буває часто, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 жили погано, ОСОБА_2 нічого у Квартирі не робив, до розлучення ОСОБА_1 зробила у Квартирі ремонт, були придбані меблі та техніка, після розлучення ОСОБА_2 покинув спірну квартиру. На цей час у спірній квартирі проживає ОСОБА_1 , її дочка ОСОБА_3 , новий чоловік ОСОБА_9 та двоє їх дітей.

Відсутність ОСОБА_2 у Квартирі з грудня 2016 року підтвердив також свідок ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а.с. 74-78, 140-142).

В суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що місце перебування відповідача їй не відомо. Відповідно до розрахунку, виконаного Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), ОСОБА_2 є платником аліментів на користь доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і за період з 15.01.2014 по 01.02.2020 у нього утворилась заборгованість в розмірі 109 306 грн 20 коп. Вказане підтверджується довідкою № 36830 від 01.02.2020 (а.с. 150). Згідно з поясненнями ОСОБА_1 державний виконавець позбавлений можливості встановити місце перебування ОСОБА_2 .

Також представником позивача були надані суду роздруковані з Єдиного державного реєстру судових рішень судовий наказ від 12.12.2019 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на користь КП «Жилкомсервіс» 2733 грн 59 коп. заборгованості за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.12.2016 по 01.11.2019 та постанова по справі про адміністративне правопорушення від 19.05.2015, згідно з якою ОСОБА_2 18.02.2015 вчинив сварку зі співмешканкою у Квартирі, висловлювався нецензурною лайкою, на зауваження не реагував (а.с. 151-157).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1,2 ст.77 ЦПК України).

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, від 02 грудня 2010 року).

Отже, право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, Конвенцією, а тому позбавлення цього права, в тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання.

За положеннями частини першої статті 71, статті 72 Житлового кодексу (надалі ЖК) Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.

Враховуючи перелічені вище докази, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність не проживання ОСОБА_2 у Квартирі більше шести місяців без поважних причин. Позивач довела, що її колишній чоловік порушував правила співжиття, вчиняв сварки, після розлучення виїхав із Квартири, комунальні платежі не сплачує, хоча вартість послуг на нього нараховується. Судова колегія уважає, що позивач ОСОБА_1 довела належними та допустимими доказами, що ОСОБА_6 більше шести місяців у ОСОБА_14 не проживає.

Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити.

Враховуючи положення ч.13 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь позивача належить стягнути 1876 грн 80 коп. судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви та апеляційної скарги ((704,8+1172) (а.с. 1, 88).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2019 року скасувати, ухвалити нову постанову.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1876 (одну тисячу вісімсот сімдесят шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 6 березня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний