Справа № 646/3330/20
№ провадження 2/646/1587/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.09.2020 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Янцовської Т.М.,

з участю секретаря Нижегородової А.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Червонозаводського районного суду м. Харкова цивільну справу № 646/3330/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, збитків за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції, моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, збитків за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції, моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 17.06.2013 року перебуває в трудових відносинах з відповідачем, починаючи з 01.09.2017 року відповідач не виплачував заробітну плату. За період з 01.10.2017 року по 30.04.2020 року виникла заборгованість по заробітній платі у розмірі 198 334 грн. 68 коп., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Також позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 180 768, 84 грн. В позовній заяві зазначено, що внаслідок невиплати заробітної плати, позивач зазнав душевні страждання, внаслідок яких стало погіршення його фізичного та духовного стану, внаслідок чого позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, тобто 4723 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача збитки за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції в розмірі 2006 грн, та покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.06.2020 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

17.06.2020 року за вх. № 15903 на адресу суду надійшов відзив на вказану позовну заяву. Відповідач просить розгляд справи провести в спрощеному порядку, в прийнятті рішення полягає на розсуд суду.

Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного.

Встановлено, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 позивач перебуває в трудових відносинах з Державним проектно-вишукувальним та науково-дослідним інститутом «Укренергомережпроект» з 17.06.2013 року, наказ № 70-к від 17.06.2013 року про прийняття на роботу.

Відповідно до довідки № 31/1 від 02.05.2020 року, виданої Державним проектно-вишукувальним та науково-дослідним інститутом «Укренергомережпроект», за період з вересня 2017 року по грудень 2018 року сума заборгованості по заробітній платі перед позивачем становить 95047, 50 грн., кількість відпрацьованих днів 336.

Відповідно до довідки № 31/1 від 02.05.2020 року, виданої Державним проектно-вишукувальним та науково-дослідним інститутом «Укренергомережпроект», за період з січня 2019 року по квітень 2020 року сума заборгованості по заробітній платі перед позивачем становить 103287,18 грн., кількість відпрацьованих днів 333.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно зі ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Підтвердженням суми наявності заборгованості по заробітній платі може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Наказом Держкомстату України від 05.12.2008 р. № 489 затверджено та введено в дію типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій:

№ П-1 «Наказ (розпорядження) про прийняття на роботу».

№ П-3 «Наказ (розпорядження) про надання відпустки».

№ П-4 «Наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту)».

№ П-5 «Табель обліку використання робочого часу».

№ П-6 «Розрахунково-платіжна відомість працівника».

№ П-7 «Розрахунково-платіжна відомість (зведена)».

На підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі з боку відповідача позивачем надано довідку № 31/1 від 02.05.2020 року, довідку № 31/1 від 02.05.2020 року, згідно яких заборгованість Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» перед позивачем за період з вересня 2017 року по квітень 2020 року включно складає 198 334 (сто дев`яносто вісім тисяч триста тридцять чотири) грн. 68 (шістдесят вісім) коп. Саме визначений розмір заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 180 768, 84 грн.

Як роз`яснено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи-по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

На обгрунтування позовних вимог в цій частині позивачем надано розрахунок середнього заробітку, суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки з довідки про нараховану та не виплачену заробітну плату вбачається, що в березні та квітні 2020 року заробітна плата складала 6456,10 грн., кількість відпрацьованих днів за березень та квітень 2020 року 42, середньоденний заробіток за час затримки розрахунку 307 грн. 43 коп., загальна кількість робочих днів за період з 01.09.2018 року по 31.12.2018 року 588 днів.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 180 768 (сто вісімдесят тисяч сімсот шістдесят вісім) грн. 84 коп.

Разом з тим, відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Частинами 6, 7 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Підстави для звільнення позивача від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, відсутні.

В зв`язку з наведеним, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача збитків за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції, оскільки ним не надано розрахунку збитків індексу інфляції.

Згідно зі ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» № 4 від 31.03.1995 р. роз`яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема, невиплати йому грошових сум), яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності (п. 13).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові від 25.04.2012 р. у справі № 6-23цс12 - захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Аналогічна позиція міститься у п. 5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 р. № 10-1389/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм трудового права".

Позивач в позовній заяві зазначає, що внаслідок неправових дій відповідача йому завдано моральну шкоду, яка призвела до моральних страждань, бо позивач втратив життєві зв`язки, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, хворів, звертався до лікаря, займав гроші в друзів для того, щоб купити ліки. Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для присудження моральної компенсації.

Визначаючи розмір такого відшкодування, суд, враховує вищезазначене, фактичні обставини справи, в тому числі тривалість порушення прав позивача, характер порушення прав позивача, обсяг душевних страждань, ступінь тяжкості вимушених змін у житті, здійснення додаткових зусиль для організації власного життя, зусиль, вжитих для відновлення порушених прав, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, тобто 4723 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 198 334, 68 грн. середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 180 768, 84 грн., моральна шкода у розмірі 4723 грн.

Крім того, у відповідність до положень ч.1 п.2ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах виплати позивачу заробітної плати за один місяць.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З відповідача на користь позивача підлягає стягнення судовий збір у розмірі 1681,60 грн., а на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 94, 115, 233 КЗпП України, ст. ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, збитків за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції, моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» (місцезнаходження: м. Харків, вул. Набережна Гімназійна, 2, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість по заробітній платі у розмірі 198 334 (сто дев`яносто вісім тисяч триста тридцять чотири) грн. 68 коп., моральну шкоду у розмірі 4723 (чотири тисячі сімсот двадцять три) грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 180 768 (сто вісімдесят тисяч сімсот шістдесят вісім) грн. 84 коп.

Стягнути з Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» (місцезнаходження: м. Харків, вул. Набережна Гімназійна, 2, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у в розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 60 коп.

Стягнути з Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» (місцезнаходження: м. Харків, вул. Набережна Гімназійна, 2, ) на користь держави судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн..

В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовити.

Рішення про стягнення заробітної плати в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 25.09.2020 року.

Суддя: Т.М. Янцовська

Відомості щодо учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

відповідач - Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут «Укренергомережпроект», місцезнаходження: м. Харків, вул. Набережна Гімназійна, 2, ).