Справа № 263/100/20
Провадження № 2/263/1012/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 вересня 2020 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Шатілової Л.Г., при секретарі Ничипорук А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ЕТАЛОН» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

03.01.2020 року ПрАТ «СК «Еталон» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

На обґрунтування вимог представник позивача посилається на те, 17.04.2019 р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілю Камаз 5511, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобілю Peugeot Expert, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Згідно постанови Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06.05.2019 по справі №263/6273/19 винною особою у скоєнні ДТП за ст. 122-4, ст. 124 КУпАП визнано відповідача. На момент настання ДТП діяв Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АМ-4207145 від 10.08.2018 р., забезпеченим транспортом згідно п. 7 якого є транспортний засіб Камаз 5511, державний номерний знак НОМЕР_1 .

В результаті вищезазначеного ДТП, автомобіль потерпілого отримав механічні - пошкодження а його власнику заподіяно матеріальну шкоду у розмірі вартості відновлювального ремонту на загальну суму 46000,00 грн., що підтверджується відповідною ремонтною калькуляцією.

На підставі наданих документів та згідно з умовами Полісу, зазначене ДТП ПрАТ «СК ЕТАЛОН» визнала страховим випадком та виплатила потерпілому страхове відшкодування в розмірі 46000,00 грн. Вказано, що ПрАТ «СК ЕТАЛОН» виконала в повному обсязі зобов`язання за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АМ-4207145 від 10.08.2008 р.

Також, представник позивача посилається на те, що відповідач порушуючи умови п. «в)» ч. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зник з місця пригоди, у зв`язку з чим вважає, що відповідач в порядку регресу має сплатити на користь позивача виплачені потерпілому грошові кошти у загальному розмірі 46000,00 грн.

Посилаючись на викладені обставини справи, представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_1 , на користь ПрАТ «СК Еталон» відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 46000,00 грн. та судові витрати.

Представник позивача у судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також зазначив про згоду на вирішення справи у заочному порядку.

11.03.2020 року відповідач надав заяву з проханням перенести розгляд справи у зв`язку з необхідністю скористатися правовою допомогою. В подальшому відповідач, будучи обізнаним про розгляд вказаного провадження, у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, не цікавився ходом розгляду справи, не одержував судові повістки, відправлені рекомендованою поштою, до суду повторно не прибув, відзиву на пред`явлений позов чи будь-яких інших заяв, що стосуються справи, не надав.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, про день тачас розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку.

Беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність може розглядатися як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень втілюється у неприпустимості зловживання правом, яку зазвичай виводять із конституційних положень, згідно з якими здійснення прав та свобод людини не повинне порушувати права та свободи інших осіб; заборони обходу закону, тобто ухилення від застосування обов`язкового правила шляхом використання легального засобу, але з негативними намірами, при цьому обхід закону передбачає свідоме створення суб`єктами права певного фактичного складу (чи утримання від його створення) з метою забезпечити щодо себе дію одного правового припису та/чи не допустити дію іншого.

З урахуванням наведеного, враховуючи права та обов`язки учасників справи, передбачені ст. 43 ЦПК України, наявність відповідної згоди представника позивача, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність відповідача та третьої сторони та ухвалити рішення у справі на підставі наявних доказів у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ст. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього процесуальний кодекс України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Судом встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.04.2019 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн., за те що останній 17 квітня 2019 року о 17-50 годині, керуючи автомобілем Камаз, державний номерний знак - НОМЕР_1 , на перехресті вул. Ш.Руставелі та вул. Гранітна, у Центральному районі міста Маріуполя, повертаючи ліворуч не впевнився в безпечності маневру, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Peugeot Expert», державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали мханічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.п. 10.1, 13.1 ПДР України, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Після цього ОСОБА_1 , будучи учасником ДТП залишив місце події, чим порушив п.2.10 а Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП, а його особу було встановлено під час розшукових заходів.

Вказана постанова Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області набрала законної сили 17.05.2019 року.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06.05.2019 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, відповідно до яких відповідача визнано винним у вчиненні ДТП.

Отже, з огляду на викладене вина відповідача ОСОБА_1 у скоєній дорожньо-транспортній пригоді є доведеною.

На момент ДТП, згідно Полісу №АМ-4207145 від 10.08.2018 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, цивільно-правова відповідальності власника наземного транспортного засобу Камаз 5511, державний номерний знак НОМЕР_1 , страхувальника була застрахована в ПрАТ «СК Еталон».

Згідно страхового акту №712-15034, складеного з урахуванням рахунку-фактури № 00101 від 08.05.2019 р., матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Peugeot Expert, державний номер НОМЕР_4 , в результаті його пошкодження при ДТП з урахуванням франшизи за договором страхування складає 46000,00 грн.

Згідно розпорядження «Про виплату страхового відшкодування» №09-05-15034 від 05.07.2019 року, ПрАТ «СК Еталон» на підставі заяви ОСОБА_3 та згідно Страхового Акту №712-15034 по договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів №АМ-4207145 від 10.08.2018 р., ФОП ОСОБА_4 виплачено страхове відшкодування в розмірі 46000,00 грн. За ремонт транспортного засобу, д.н.з. НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_3 , що підтверджується платіжним дорученням №1245 від 05.07.2019 р.

Враховуючи вищевикладене загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК Еталон» склав: 46000, 00грн.

Звертаючись до суду із даним позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу, позивач посилається на те, що відповідачем було порушено вимоги підпунктів «в» п. 38.1.1. ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: відповідач зник з місця пригоди.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Пунктом 38.1 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подавати регресний позов:

38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:

в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

В свою чергу ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Враховуючи вище викладене та приймаючи до уваги те, що після скоєння ДТП водій ОСОБА_1 самовільно залишив місце пригоди, суд приходить до висновку, що сума збитків, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 46000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Відтак, Відповідачем було порушено умови договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АМ-4207145 від 10.08.2018 р., та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо повідомлення ПрАТ «СК «Еталон» про настання страхового випадку.

Відповідно до статті 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «Еталон» з моменту виплати страхового відшкодування, що підтверджується платіжними дорученнями №1245 від 05.07.2019 р.

З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було.

Оскільки, відповідачем не надано доказів добровільного виконання вимоги про відшкодування збитків страховій компанії, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку, що позов в цій частині обґрунтований, підтверджений доказами та підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України в зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору сплаченого позивачем при зверненні з позовом до суду в розмірі 1 921,00 грн.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 5000 грн., суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, то ч. 4 ст. 137 ЦПК передбачає, що він має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного суду у справі № 755/9215/15-ц від 19.02.2020.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з цим в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги, відсутні платіжні документи (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки) про оплату послуг правової допомоги в сумі 5000 грн., тобто відсутні докази понесення заявлених до стягнення витрат.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 979, 988, 993, 1166, 1188 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10- 13, 76-81, 89, 141, 206, 264-265,268,274,280 ЦПК України, ст.ст. 33, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «ЕТАЛОН» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди в порядку регресу, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (, зареєстроване за адресою: 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 33 б, 2 під`їзд) відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 46000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (, зареєстроване за адресою: 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 33 б, 2 під`їзд) судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 1 921,00 грн.

Відмовити у повному обсязі у стягненні з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» () витрат, пов`язаних з професійною правничою (правовою) допомогою в розмірі 5000,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін у справі:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон», код ЄДРПОУ - 20080515, адреса розташування: 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 33 б, 2 під`їзд.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Л.Г. Шатілова