Справа № 442/355/20 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/811/1534/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 березня 2020 року в складі судді Нагірної О.Б. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та штрафних санкцій,-

встановила:

У січні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу та штрафних санкцій, просив стягнути на його користь суму основного боргу у розмірі 39375 грн, три проценти річних у розмірі 508,00 грн, інфляційні нарахування у розмірі 286,89 грн, що разом становить 40169 грн.

Вимоги обґрунтовував тим, що він за рахунок власних коштів здійснив на прохання та на користь відповідача інвестицію в розмірі 45000 гривень, а відповідач в свою чергу зобов`язувався повернути вкладену суму протягом 8 місяців з виплатою щомісячної суми 5625 грн. з березня по жовтень 2019 року, про що написав розписку. Вказані виплати відповідач повинен був здійснювати шляхом переказу коштів на картковий рахунок «ПриватБанку». За весь період боргового зобов`язання відповідач сплатив на обумовлений картковий рахунок перший платіж в сумі 5625 грн., другий 3000 грн., третій 2625 грн. На сьогодні за відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 39375 грн. основного боргу. Покликаючись на ст. 625 ЦК України зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума нарахованих 3% річних за його розрахунком становить 508,00 грн., а також інфляційні збитки - 286,89 грн. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 березня 2020 року у позові відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати понесені за надання правової допомоги у справі №442/355/20 у сумі 12410, 59 грн.

Рішення суду в частині стягнення судових витрат оскаржив позивач, вважає, що суд першої інстанції вирішуючи питання про розподіл судових витрат не мав жодних правових підстав стягувати з позивача судові витрати, понесені за надання правової допомоги відповідачу в розмірі 12410,59 грн.

В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що відповідач направив до суду відзив на позовну заяву з порушенням строків, які були визначені в ухвалі суду, крім цього не направив такий іншому учаснику справи, відповідно не надав суду документів, що підтверджують надіслання відзиву та доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Звертає увагу, що в судовому засіданні 12.03.2020 суд зобов`язав представника відповідача направити на адресу позивача відзив, однак відповідач та його представник не направили йому відзиву.

Також, що відповідач не направляв будь яких документів щодо понесених відповідачем судових витрат за надання правової допомоги, зокрема текст відзиву не містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс чи очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а також не надано доказу щодо неможливості подання таких доказів.

Про наявність у відповідача судових витрат на надання йому правової допомоги, їх розміру та наявність документів, які їх підтверджують, позивачу стало відомо тільки із тексту оскаржуваного рішення.

Покликаючись на те, що згідно із ст. 178 ЦПК України мав право на відповідь на відзив, однак зазначені вище обставини виключили можливість позивача не тільки звернути увагу суду на порушення, допущені відповідачем, а також реалізувати своє право на надання заперечень щодо розміру судових витрат заявлених відповідачем.

Зазначає про порядок подання доказів, який визначений статтею 83 ЦПК України.

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 березня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати понесені за надання правової допомоги у справі № 442/355/20 у сумі 12 410, 59 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати за надання правової допомоги при підготовці апеляційної скарги в розмірі 4000,00 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення боргу, сумарний розмір якого не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що розписка надана позивачем про отримання грошових коштів не містить ознак договору позики, а встановити дійсну правову природу договірного зобов`язання за цією розпискою не можливо.

Так, розписка, на яку посилається позивач, як підставу виникнення зобов`язання, містить посилання на те, що відповідач зобов`язується повернути ОСОБА_1 інвестиції у тренінговий центр «AlGoTor», при цьому не містить усіх істотних умов, які притаманні інвестиційному договору, а саме характеристик майна, що передається, форму і конкретизацію об`єкта інвестування, його організаційно-правову форму та строку інвестиційного договору.

Крім цього, суд дійшов висновку, що заява про стягнення судових витрат подана представником відповідача підлягає задоволенню, заявлені витрати на професійну правничу допомогу пов`язані саме з розглядом справи в суді та є співмірними із складністю справи, а розмір заявлених витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору

Врахувавши наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок, суд стягнув такі у повному розмірі 12410,59 грн.

Зважаючи на те, що рішення суду оскаржується позивачем виключно в частині вирішення місцевим судом питання про судові витрати, колегія суддів, за правилами ст. 367 ЦПК України, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення в іншій частині не перевіряє.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п.п.1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показами свідків.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідача ОСОБА_2 представляв адвокат Кірюшин А.А.

11.03.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 36-38).

Розділ 5 цього договору стосується порядку розрахунків за надані послуги.

Зокрема, пунктом 5.2 визначено, що оплата здійснюється замовником у готівковій формі, на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт, окремих кошторисів або рахунків, у відповідності до виконаних видів юридичних послуг або запланованих витрат, пов`язаних з виконанням цього договору.

При належному виконанні умов цього договору, сторони підписують акт про виконання юридичних послуг. Цей акт підписується сторонами після виконання обов`язків, що випливають з цього договору (п. 5.4 договору).

ОСОБА_3 має право на зайняття адвокатською діяльністю, що підтверджується копією свідоцтва серія КВ № 000759 (а.с. 38).

Договір про надання правової допомоги від 11.03.2019, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поданий до судового засідання, яке відбулося 12.03.2020.

В подальшому, як позивач так і сторона відповідача звернулися до суду з клопотаннями про розгляд справи без участі сторін, при цьому представник відповідача подав письмове пояснення по суті позовної заяви та заяву про стягнення судових витрат (а.с. 42-50).

До заяви долучено Акт виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 11 березня 2020 року, який підписаний відповідачем та адвокатом Кірюшиним А.А., у якому перелічено роботу, яка була проведена відповідно до договору про надання правової допомоги від 11.03.2020 (а.с. 51).

Згідно із зазначеним Актом загальна вартість послуг з надання професійної правової допомоги станом на 13.03.2020 складає 11500,00 грн. Претензій щодо виконання умов договору сторони одна до одної не мають.

В свою чергу, на звороті Акту виконаних робіт наявна копія квитанції до прибуткового касового ордеру № 3 від 13.03.2020, за якою відповідач ОСОБА_2 сплатив адвокату Кірюшину А.А. 12410, 54 грн.

Як вбачається із заяви про стягнення судових витрат, відповідач сплатив адвокату гонорар та компенсував витрати понесені останнім в частині придбання залізничних квитків на потяг Київ-Дрогобич та у зворотньому напрямку у сумі 910,59 грн.

Таким чином, сторона відповідача вважає, що загальна сума витрат, пов`язаних із наданням професійної правової допомоги у даній справі становить 12410,59 грн.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:

- Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

- За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

- Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

- адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

- адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відсутність у договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Враховуючи наведене, колегія суддів виходить з того, що квитанція до прибуткового касового ордеру на відповідну суму, не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Таким чином, на переконання колегії суддів, частина із витрат відповідача не може бути віднесена саме до витрат пов`язаних із правничою допомогою.

Так, пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 цього Закону видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Враховуючи наведене, витрати на придбання квитків на пасажирський поїзд Київ-Дрогобич для ОСОБА_3 на загальну суму 910,59 грн. не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відтак не можуть бути відшкодовані у якості витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначені обставини та норми закону залишилися поза увагою суду першої інстанції та свідчать про часткову підставність доводів апеляційної скарги та необхідність одночасної зміни оскаржуваного рішення в цій частині.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно умов договору, укладеного між відповідачем та адвокатом, який надавав йому правову допомогу, оплата здійснюється замовником у готівковій формі, на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт, окремих кошторисів або рахунків, у відповідності до виконаних видів юридичних послуг або запланованих витрат, пов`язаних з виконанням цього договору.

Таким чином, стягнення витрат на придбання квитків на загальну суму 910,59 грн., фактично суперечить договірним відносинам між клієнтом і адвокатом, оскільки про такі не зазначено у Акті приймання-передачі виконаних робіт, як це вимагає договір.

В свою чергу, відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Наведене дає підстави для висновку, що відсутність попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, зокрема у відзиві на позов, не є безумовною підставною для відмови у їх відшкодуванні, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про необхідність стягнення витрат на правову допомогу, оскільки заявлені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11500 грн. пов`язані саме з розглядом справи в суді та є співмірними із складністю справи, а розмір заявлених витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Крім цього, оскільки цивільний процес має диспозитивний характер, апеляційний суд позбавлений можливості за своєю ініціативою вирішувати процесуальні питання без подачі відповідного клопотання учасником справи, яке б враховувало та підтверджувало відповідні обставини справи, відтак подання позивачем апеляційної скарги про скасування оскаржуваного рішення в частині стягнення судових витрат, унеможливлює вирішення питання про зменшення таких, крім цього правом на подання відповідного клопотання у суд першої інстанції позивач не скористався.

Таким чином, колегія суддів приходить переконання про часткову підставність доводів апеляційної скарги, що має наслідком зміни оскаржуваного рішення в частині стягнутого розміру судових витрат на правову допомогу, шляхом його зменшення з 12410,59 грн. до 11500 грн., відтак відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів має вирішити питання розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом апеляційної скарги.

Оцінюючи подані позивачем ОСОБА_1 докази на підтвердження факту надання йому правової допомоги, її вартість у співвідношенні до складності справи та реальності і необхідності таких витрат, в контексті наведених вище положень матеріального закону, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача в користь позивача частину понесених останнім судових витрат, як частку відносно задоволених вимог апеляційної скарги.

Оскільки частка задоволених вимог за апеляційною скаргою становить 12410,59 грн. / 910,59 грн. = 13,6%, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 294,11 грн. (4000/13,6).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні процесуального питання щодо стягнення судових витрат допущено неповне з`ясування обставин справи, порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду підлягає зміні, з одночасним частковим задоволенням апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 березня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрати понесених за надання правової допомоги у справі №442/355/20 змінити, зменшити розмір стягнутих судових витрат за надання правової допомоги з 12410, 59 грн. до 11500 (одинадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 294 (двісті дев`яносто чотири) гривні 11 копійок понесених витрат за надання правової допомоги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 вересня 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк