Постанова

Іменем України

02 березня 2020 року

м. Київ

справа № 521/17135/16-ц

провадження № 61-46541св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на додаткову постанову Апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року до Апеляційного суду Одеської області надійшла заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення. Заявник посилалася на те, що 18 вересня 2018 року Апеляційний суд Одеської області прийняв постанову, якою апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнив частково. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25 січня 2018 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Визнав об`єкт незакінченого будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 270,50 кв. м, спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнав за ОСОБА_1 право на 1/2 частини об`єкту незакінченого будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якого складає 270,50 кв. м. Визначив за ОСОБА_2 право на 1/2 частини об`єкту незакінченого будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якого складає 270,50 кв. м. Визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,100 га. Визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,100 га. У решті вимог відмовив.

Проте, ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції не вирішив питання розподілу судових витрат.

На підставі частини першої пункту 3 статті 270 ЦПК України заявник просила ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про судові витрати.

Додатковою постановою Апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2018 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено. Ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 20 733,00 грн, які складаються з судового збору в сумі 4 685,20 грн за подання до суду першої інстанції позовної заяви про поділ майна, 320,00 грн за подачу клопотання про призначення експертизи, 8 700,00 грн за проведення комплексної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 03 жовтня 2017 року № 22/2017 та 7 027,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на додаткову постанову Апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2018 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати додаткову постанову Апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволені заяви про ухвалення додаткового рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд порушив вимог статті 141 ЦПК України, стягнувши із відповідача на користь позивача всю суму судових витрат, які понесла позивач, не взявши до уваги всі обставини справи, а також позицію суду з основного рішення. Проведена у справі експертиза є безпідставною, її висновок не впливає на вирішення спору по суті, а тому всі витрати повинна нести позивач.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню із таких підстав.

Встановлені судами обставини

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вимогами про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини, визнання за нею права власності на 1/2 частини земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , визнання об`єкту незавершеного будівництва за вказаною адресою спільною сумісною власністю та визнання за нею 1/2 частини права власності на об`єкт незавершеного будівництва.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2016 року позовні вимоги про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ спільного майна роз`єднані у різні провадження.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 18 вересня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25 січня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано об`єкт незакінченого будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якого складає 270,50 кв. м, спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право на 1/2 частини об`єкту незакінченого будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якого складає 270,50 кв. м. Визнано за ОСОБА_2 право на 1/2 частини об`єкту незакінченого будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якого складає 270,50 кв. м. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,100 га. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,100 га. У задовленні інших вимог відмовлено.

ОСОБА_1 понесла витрати зі сплати судового збору у розмірі 20 733,00 грн, які складаються з судового збору в сумі 4 685,20 грн за подання до суду першої інстанції позовної заяви, 320,00 грн за подачу клопотання про призначення експертизи, 8 700,00 грн за проведення комплексної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 03 жовтня 2017 року № 22/2017 та 7 027,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи.

За правилами статті 141 ЦПК України при розподілі судових витрат судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, проводиться апеляційним судом у випадку скасування або зміни судового рішення та є обов`язком апеляційного суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Перевіривши розрахунок судових витрат, проведений апеляційним судом, Верховний Суд дійшов висновку, що такий розрахунок проведений відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», у редакції чинній на час подання позову. Касаційна скарга не містить доводів щодо неправильного визначення апеляційним судом розміру судових витрат.

Приймаючи додаткову постанову, враховуючи те, що під час прийняття постанови від 18 вересня 2018 року, якою рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, не вирішено питання про розподіл судових витрат, суд апеляційної інстанції врахував вимоги статей 133, 141 ЦПК України та обґрунтовано стягнув із відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд порушив вимог статті 141 ЦПК України, стягнувши із відповідача на користь позивача всю суму судових витрат, оскільки зі змісту позовної заяви, постанови апеляційного суду від 18 вересня 2018 року, із урахуванням ухвали про роз`єднання позовних вимог, вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі, а тому судові витрати покладаються на відповідача. Так, апеляційним судом задоволені вимоги позивача про визнання об`єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частини об`єкту незавершеного будівництва та 1/2 частини земельної ділянки, тоді як вимоги про розірвання шлюбу та визначення розміру аліментів ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2016 року виділено в самостійне провадження.

Доводи касаційної скарги про те, що проведена у справі експертиза є безпідставною, її висновок не впливає на вирішення спору по суті, а тому всі витрати повинна нести позивач, є необґрунтованими, оскільки експертиза у справі проведення згідно з ухвалою суду, наявність підстав та умови проведення експертизи не можуть бути предметом розгляду під час вирішення питання розподілу судових витрат між сторонами, а тому судові витрати, пов`язані із проведенням експертизи, покладаються на сторони на загальних підставах відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

Отже, доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду та не свідчать про порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а додаткова постанова суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Додатковупостанову Апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик