Справа № 461/7447/19 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/4253/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м.Львів

Справа № 461/7447/19

Провадження № 22ц/811/4253/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Галицького районного суду м. Львова, постановлену у м. Львові 21 листопада 2019 року у складі судді Зубачик Н.Б.,

у справі

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування,-

встановив:

2 жовтня 2019 року позивач звернувся з цим позовом.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31 жовтня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до Галицького районного суду м. Львова для продовження розгляду. Зазначає, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Вказує, що в ухвалі суду про залишення його позову без руху від 31 жовтня 2019 року вказано, що ним (позивачем) до позовної заяви не подано доказів, які підтверджують обставини, на обгрунтування позовних вимог. Судом в порушення ст.185 ЦПК України не вказано чіткі недоліки позовної заяви (конкретні докази чи конкретні обставини) та спосіб їх усунення (не роз`яснено обов`язку подання доказів, можливості подання заяви про витребування доказів). Стверджує, що вінзвернувся до суду як власник квартири в багатоквартирному будинку, а відповідно й власник допоміжних приміщень будинку із вимогою про визнання недійсним договору, за яким частина допоміжних приміщень була відчужена в користь відповідача. На підтвердження своєї власності він послався на інформацію із Єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Такий реєстр є у загальному доступі і на підтвердження даних із реєстру подання письмових доказів не є необхідним. Зазначає, що у реєстрі є запис про його (позивача) право власності на квартиру. Вважає, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 9 листопада 2011 року№14-рп/2011 власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. В Рішенні від 2 березня 2004 року №4-рп/2004 Конституційний Суд України вказав, що для підтвердження набутого права на допоміжні приміщення не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Вказує, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 1 липня 2019 року задоволено його клопотання про витребування доказів та зобов`язано приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дякович М.М. надати у розпорядження Галицькому районному суду м. Львова належним чином завірені копії договору дарування, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, усіх документів, які стали підставою для посвідчення оспорюваного правочину та прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Вказана ухвала суду приватним нотаріусом не виконана. Зазначає, що аналогічні доводи наведені ним (позивачем) і в поданій суду 18 листопада 2019 року заяві на усунення недоліків позовної заяви. У цій заяві він також вказував, що ухвала, якою витребувані докази, постановлена до подання позову. У строк, визначений процесуальним законом, ним подано позовну заяву, яка залишена судом без руху (справа №461/5209/19). Стверджує, що ним (позивачем) вчасно подано до суду документи на усунення недоліків, проте судом такі зареєстровано як новий позов та присвоєно номер 461/7447/19. Ухвалою від 7 жовтня 2019 року позовну заяву у справі №461/5209/19 йому повернуто. Вважає, що він (повивач) виконав вимоги процесуального закону щодо подання суду доказів. Проте внаслідок неправильних дій суду процесуальні дії позивача були кваліфіковані невірно. Крім того, у позові він просив вирішити клопотання про витребування оскаржуваного договору, рішення про державну реєстрацію та усіх документів, які стали підставою для посвідчення правочину та прийняття рішення про державну реєстрацію. Вказане клопотання залишено судом без реагування.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з такого.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк (п`ять днів) з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення вказаних в ухвалі недоліків. Зазначено, що позовна заява не відповідає вимогам ст.175, 177 ЦПК України. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення вбачається, що копію ухвали суду від 31 жовтня 2019 року ОСОБА_1 отримав 11 листопада 2019 року. 18 листопада 2019 року до Галицького районного суду м.Львова надійшла заява ОСОБА_1 , у якій він зазначає, що ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 1 липня 2019 року задоволено його заяву про витребування доказів та зобов`язано приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округуДякович М.М. надати у розпорядження Галицького районного суду м.Львова належним чином завірені копії відповідних документів, проте ухвала суду не виконується.

У зв`язку з невиконанням ухвали про залишення позову без руху, судом першої інстанції повернуто позовну заяву позивачу.

Колегія суддів не погоджується з такими висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Встановлено, що 2 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просив визнати недійсним договір дарування від 24 травня 2017 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович М.М. за реєстровим №276.

Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно із п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам. У зв`язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Якщо заява не відповідає вимогам ЦПК України або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суддя відповідно постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків та їх виправлення, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно. Якщо порушення правил ЦПК України виявлені при розгляді справи, вони усуваються в ході судового розгляду або настають наслідки, передбачені пунктом 8 частини першої статті 207 ЦПК. Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Галицького районного суду від 31 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 , залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Для усунення цих недоліків судом був встановлений строк протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.

З рекомендованого повідомлення про вручення вбачається, що позивач отримав копію такої ухвали 11 листопада 2019 року (а.с. 13).

18 листопада 2019 року апелянтом подано заяву про усунення недоліків.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не виконав вимог ухвали про залишення його позову без руху.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України у позовній позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Позовна заява повинна містити: найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору. У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 177 ЦПК Українипозивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Правила цієї статті щодо подання копій документів не поширюються на позови, що виникають з трудових правовідносин, а також про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок злочину чи каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). До заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребовування. До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Згідно практики Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року«Про застосування норм ЦПК України при розгляді справ у суді першої інстанції»подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Згідно із ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

З врахуванням наведеного і встановлених обставин справи, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу про повернення позовної заяви у справі з порушенням вимог закону. Тому така підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи ; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись: ст. 367, п.6 ч.1 ст.374, ст.ст. 379, 381-384, 388-391, ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31 жовтня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до Галицького районного суду м. Львова.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 10 березня 2020 року.

Головуючий

Судді