ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/3596/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: щодо визнання права власності
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2010 року, ухвалене у складі судді Сиротникова Р.Є. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності,

встановив :

У вересні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради, в якому просила визнати за нею право власності на реконструйовані нежитлові приміщення в літ. «А-2», загальною площею 640 кв.м які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 29.10.2009 року, зареєстрованого у КП «Xарківське міське бюро технічної інвентаризації» 26.11.2009 року за реєстровим №18230484, за нею визнано право власності на нежитлові приміщення першого поверху № XIV, № XLVII, № XLVIII, № XLIX, № La; приміщення другого поверху № LXVII, № LXIII, № LIII, № LVIa, №2 2-1; приміщення мансарди № LXVIII, № LXIX, № LXX, в літ. «А-2», загальною площею 301,2 кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначала, що з метою покращення умов використання та будівельного стану зазначених нежитлових приміщень першого, другого поверхів та приміщень мансарди нею, за рахунок власних коштів проведено реконструкцію мансардного поверху з розміщенням на його площі підсобних приміщень, яка проводилася без відповідного дозволу Харківської міської ради, але з дотриманням усіх технічних норм та правил.

Після проведення реконструкції нежитлових приміщень їх загальна площа складає 640 кв.м, а саме приміщення першого поверху, які складаються з приміщення №XIV - сходи, загальною площею 18,5 кв.м, приміщення №XLVII - підсобне приміщення, загальною площею 13,0 кв.м, приміщення №XLVIII- коридор, загальною площею 12,8 кв.м, приміщення №XLIX - підсобне приміщення, загальною площею 30,3 кв.м, приміщення №L - коридор, загальною площею 6,4 кв.м, приміщення № La - санвузол, загальною площею 2,9 кв.м, а разом по першому поверху 83,9 кв.м; приміщення другого поверху, які складаються з приміщення №LXVII- кабінет , загальною площею 11,9 кв.м, приміщення №LXIII - підсобне приміщення, загальною площею 40,7 кв.м, приміщення №LIII - сходи, загальною площею 18,9 кв.м, приміщення №LVIa - коридор, загальною площею 17,3 кв.м, приміщення №22-1 - підсобне приміщення, загальною площею 29,3 кв.м, а разом по другому поверху 118,1 кв.м; приміщення мансарди, які складаються з приміщення №LXIII - сходи, загальною площею 18,8 кв.м, приміщення №LXIX - основне, загальною площею 31,4 кв.м, приміщення №LXX - основне, загальною площею 49,0 кв.м, приміщення №LXXІ - основне, загальною площею 338,8 кв.м, а разом по мансарді 438 кв.м, що підтверджується технічним паспортом.

Посилалась на технічний висновок ПП «Модулор - Сервіс» про стан будівельних конструкцій горища після реконструкції під мансардний поверх ( для розміщення підсобного приміщення), який дозволяє їх збереження та подальшу експлуатацію: усі будівельні конструкції нежитлових приміщень магазину непродовольчих товарів та виконаної прибудови, наявних деформацій не мають, знаходяться у задовільному технічному стані, відповідають умовам міцності та стійкості, придатні для подальшої експлуатації та у зв`язку з тим, що реконструкція нежитлових приміщень в літ. «А-2» проводилась без отримання відповідного дозволу та об`єкт був прийнятий в експлуатацію у встановленому порядку, він вважається самовільно побудованим, просила задовольнити її позов, зазначивши, що під час здійснення самовільного будівництва права та охоронювані законом інтереси інших осіб порушено не було.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на реконструйовані нежитлові приміщення в літ. «А-2», загальною площею 640,0 кв.м, а саме приміщення першого поверху, які складаються з приміщення №XIV - сходи, загальною площею 18,5 кв.м, приміщення №XLVII - підсобне приміщення, загальною площею 13,0 кв.м, приміщення №XLVIII- коридор, загальною площею 12,8 кв.м, приміщення №XLIX - підсобне приміщення, загальною площею 30,3 кв.м, приміщення №L - коридор, загальною площею 6,4 кв.м, приміщення №La - санвузол, загальною площею 2,9 кв.м, а разом по першому поверху 83,9 кв.м; приміщення другого поверху, які складаються з приміщення №LXVII- кабінет , загальною площею 11,9 кв.м, приміщення №LXIII - підсобне приміщення, загальною площею 40,7 кв.м, приміщення №LIII - сходи, загальною площею 18,9 кв.м, приміщення №LVIa - коридор, загальною площею 17,3 кв.м, приміщення №22-1 - підсобне приміщення, загальною площею 29,3 кв.м, а разом по другому поверху 118,1 кв.м; приміщення мансарди, які складаються з приміщення №LXVIII - сходи, загальною площею 18,8 кв.м, приміщення №LXIX - основне, загальною площею 31,4 кв.м, приміщення №LXX - основне, загальною площею 49,0 кв.м, приміщення №LXXІ - основне, загальною площею 338,8 кв.м, а разом по мансарді 438 кв.м, що розташоване у АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені позову у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є необґрунтованим, постановленим з порушенням норм процесуального та матеріального права.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилалася на те, що ухвалюючи рішення суд не врахував, що ОСОБА_2 здійснила реконструкцію нежитлових приміщень самочинно, без відповідного дозволу компетентного органу на будівництво та виконання будівельних робіт та з грубим порушенням прав інших осіб. Суд не міг визнати за позивачем право власності на реконструйовану квартиру, оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені, зокрема із правочинів.

Своє право на апеляційне оскарження ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.2002 року, укладеного між ним та ЗАТ «Трест № 86», він є власником нежитлових приміщень підвалу № І-УІІІ, УІІб, Х-ХІІ загальною площею 212,4 кв.м, приміщення першого та другого поверхів загальною площею 1188,7 кв.м, 9 т.ч. житловою площею 370,2 кв.м, в будівлі літ. «А-2», загальною площею 1401,1 кв.м, у АДРЕСА_1 . За вищевказаною адресою у весь склад нежитлових будівель входять : нежитлові приміщення підвалу №І-VІІІ, VІІІб, Х-ХІІ загальною площею 212,4 кв.м, приміщення першого та другого поверху загальною площею 1188,7 кв.м, 9 у т.ч. житловою площею 370,2 кв.м в будівлі літ. «А-2», загальною площею 1401,1 кв.м. Він, як власник нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_1 має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Він не брав участі в справі, оскільки суд не залучив його до участі у справі, про існування рішення суду він дізнався лише 12.03.2020року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач одноособово набула права власності на допоміжне приміщення (горище, мансарду) без згоди інших співвласників цього будинку, які не були залучені до розгляду справи, чим порушила права власності на це спільне майно всіх інших співвласників житлових та нежитлових приміщень у цьому будинку.

Зауважує, що об`єкти закінчені будівництвом підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у відповідності до п.17 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою КМУ №923 від 08.10.2008 року в редакції, чинної на той час датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата видачі зареєстрованого Держархбудінспекцією сертифіката відповідності. За положенням п. 19 зазначеного Порядку експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих у встановленому порядку забороняється, визнання права власності на об`єкт будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншим нормативними актами не передбачено.

Наголошує, що позивач не надав суду документи щодо прийняття в експлуатацію реконструйованого об`єкту у зв`язку з їх відсутністю, тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстав для задоволення позову щодо визнання права власності за позивачем на спірне нерухоме майно.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, представника позивача, за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її подальшому розгляду, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та підстав позову, доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України:

1. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

2. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.10.2009 року, за ОСОБА_2 визнано право власності на нежитлові приміщення першого поверху № XIV, №XLVII, №XLVIII, №XLIX, №La; приміщення другого поверху №LXVII, №LXIII, №LIII, №LVIa, №22-1; приміщення мансарди №LXVIII, №LXIX, №LXX, в літ. «А-2», загальною площею 301,2 кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , яке зареєстровано у КП «ХМБТІ» 26.11.2009 року за реєстровим №18230484.

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «ХМБТІ» 16.08.2010 року, після проведення реконструкції нежитлових приміщень їх загальна площа складає 640,0 кв.м та складається з приміщення №XIV - сходи, загальною площею 18,5 кв.м, приміщення №XLVII - підсобне приміщення, загальною площею 13,0 кв.м, приміщення №XLVIII- коридор, загальною площею 12,8 кв.м, приміщення №XLIX - підсобне приміщення, загальною площею 30,3 кв.м, приміщення №L - коридор, загальною площею 6,4 кв.м, приміщення №La - санвузол, загальною площе. 2,9 кв.м, а разом по першому поверху 83,9 кв.м; приміщення другого поверху, які складаються з приміщення №LXVII- кабінет , загальною площею 11,9 кв.м, приміщення №LXIII - підсобне приміщення, загальною площею 40,7 кв.м, приміщення №LIII - сходи, загальною площею 18,9 кв.м, приміщення №LVIa - коридор, загальною площею 17,3 кв.м, приміщення №22-1 - підсобне приміщення, загальною площею 29,3 кв.м, а разом по другому поверху 118,1 кв.м; приміщення мансарди, які складаються з приміщення №LXVIII - сходи, загальною площею 18,8 кв.м, приміщення №LXIX - основне, загальною площею 31,4 кв.м, приміщення №LXX - основне, загальною площею 49,0 кв.м, приміщення №LXXІ - основне, загальною площею 338,8 кв.м, а разом по мансарді 438 кв.м

Відповідно до технічного висновку «Про стан будівельних конструкцій горища після реконструкції під мансардний поверх ( для розміщення підсобного приміщення), можливості збереження та подальшої експлуатації за адресою АДРЕСА_1 » виконаного на замовлення ОСОБА_2 ПП «Модулор-Сервіс», що має державну ліцензію АВ №358726, усі будівельні конструкції нежитлового приміщень магазину непродовольчих товарів та виконаної прибудови, наявних деформацій не мають, знаходяться у задовільному технічному стані, відповідають умовам міцності та стійкості, придатні для подальшої експлуатації.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не видано свідоцтва про право власності ОСОБА_2 , яке повинно видаватися відповідною міською радою, чим перешкоджає реалізації прав власника або фактично оспорює право власності позивача на побудовану ним будівлю.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положення частини другої статті 331 ЦК України слід розуміти у системному зв`язку з положеннями статті 182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає жодних винятків. Як правило, усі об`єкти нерухомого майна в силу своєї специфіки після завершення будівництва підлягають прийняттю в експлуатацію та державній реєстрації.

Отже, для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація.

Доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна).

Перевіривши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що позивачем не надано суду жодних доказів, які б надавали право проектування та спорудження (будівництво, реконструкція) нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 та на які позивач просить визнати право власності.

Факт порушення законодавства України, що регулює відносини в сфері містобудування при будівництві спірного будинку визнається і самим позивачем. Зокрема, у позовній заяві ОСОБА_2 зазначає, що нею самочинно було реконструйовано нежитлові приміщення в літ. «А-2», які розташовані у АДРЕСА_1 , реконструкція проводилась без отримання відповідного дозволу Харківської міської ради та цей об`єкт не був прийнятий в експлуатацію у встановленому порядку. Дозвільна документація на початок і закінчення виконання будівельних робіт відсутня, об`єкт не зданий в експлуатацію.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не додержано встановленого законом порядку виконання будівельних робіт і введення об`єкта в експлуатацію, жодних доказів про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт із будівництва спірного об`єкта та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку до суду не надано, матеріали справи таких документів не містять.

Натомість, судом встановлено та не заперечувалось і самим позивачем, спірне будівництво здійснювалося без отримання дозвільної документації, відтак є самочинним, відповідно такі правовідносини регулюються статтею 376 ЦК України.

Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 про надання згоди ОСОБА_2 на оформлення приміщення за встановленим законодавством порядком вбачається, що цю згоду було надано лише щодо дій відносно приміщення горища, тоді як рішенням суду першої інстанції право власності також було визнано на приміщення першого та другого поверху по АДРЕСА_1 (а.с.28).

Згідно ч. 1 ст. 358 ЦПК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Таким чином, оскільки позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів отримання дозвільних документів на самочинне будівництво та введення об`єктів нерухомого майна (житлового будинку) в експлуатацію у встановленому вказаними нормами права порядку, у тому числі щодо реконструкції спільної сумісної для усіх співвласників будинку мансарди будинку, за відсутності згоди від інших співвласників, зокрема апелянта ОСОБА_1 , на реконструкцію приміщень першого та другого поверху цього будинку, - суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скарги, які підтверджується доданими до скарги доказами, та дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Висновки суду не відповідають обставинам справи та, суд першої інстанції не врахував вищенаведених вимог закону, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Тому відповідно до п.п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує оскаржене рішення суду повністю та ухвалює нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України за рахунок позивача апелянту підлягають до відшкодування понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2010 року скасувати, ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 76 грн 50 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 21 вересня 2020 року

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

О.М. Хорошевський.