ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради, про припинення права осіб на частку у квартирі,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності трьом співвласникам: позивачеві ОСОБА_2 (10/12) і відповідачам ОСОБА_1 і її сину ОСОБА_3 , по 1/12 кожному. Сторони не є членами сім`ї, не проживають спільно, а мають лише родинні зв`язки. Частка позивача є найбільшою, а частки відповідачів незначними. Висновком спеціаліста було встановлено неможливість виділення часток в натурі. На пропозицію викупити у відповідачів належні їм частки, тобто вирішити спір мирним шляхом, відповідач категорично відмовляється. Тому позивач просив припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/12 частку та ОСОБА_3 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ; присудити на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 грошову компенсацію за належні їм 2/12 частки вказаної квартири у розмірі 142953,84 грн. Визнати за позивачем право власності на 2/12 частки квартири по АДРЕСА_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2019 року, з врахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 09 квітня 2019 року, позовні вимоги задоволено, вирішено припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/12 частку та ОСОБА_3 на 1/12 частину (що разом складає 2/12 частки) квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/12 частки квартири АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 грошову компенсацію за належні їм 2/12 частки (по 1/12 за кожним) вказаної квартири у розмірі 142953,84 грн., шляхом стягнення цієї суми на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з депозитного рахунку ТУ ДСА в Дніпропетровській області (Банк отримувача - Державна казначейська служба України, м. Київ, р/р отримувача 7442, код отримувача - 26239738, МФО отримувача 820172). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1429,54 грн. (а.с. 127-128, 142).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовою розпискою від 11.02.2020 року (а.с. 234).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивачу ОСОБА_2 та відповідачам - ОСОБА_1 і її неповнолітньому сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Позивачеві належить 10/12 частки зазначеної вище квартири, з яких 1/4 частка, що дорівнює 3/12, належить на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24 грудня 1997 року чотирьом співвласникам ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 і ОСОБА_6 ) виконавчим комітетом Дніпропетровської міської Ради народних депутатів, згідно з розпорядженням від 24.12.1997 року №1/4775-97 (а.с. 11).

Інші 7/12 часток зазначеної вище квартири належить позивачеві на підставі договору дарування 7/12 частини квартири від 26.07.2013 року, укладеного між ОСОБА_5 , ОСОБА_4 (дарувальники) та ОСОБА_2 (обдаровуваний), що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Петрушенською І.Р., зареєстрованого в реєстрі за №3426, відповідно до якого ОСОБА_5 та ОСОБА_4 подарували свої частки квартири позивачеві (а.с. 12-15, 13).

Відповідачу ОСОБА_1 належить 1/12 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.01.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим №9-35 (спадкова справа №286/2009), яку вона успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_6 (а.с. 16).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також належить 1/12 частки зазначеної вище квартири, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.01.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим №9-41, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.06.2007 року №89329697 (а.с.14-15).

Висновком ФОП ОСОБА_7 від 14.06.2017 року №14-06/17 щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , встановлено, що за технічними показниками 10/12 (складаються з 7/12 та 1/4) частини власника ОСОБА_2 , 1/12 частини власника ОСОБА_3 та 1/12 власника ОСОБА_1 не є відокремленими, не маю окремі виходи і не можуть бути виділені в натурі (а.с. 33).

Відповідно до звіту про оцінку майна від 14.06.2017 року, складеного ТОВ «Віконт-Консалтинг», ринкова вартість 1/12 частини квартири АДРЕСА_1 складає - 71476,92 грн. (а.с. 19).

Згідно оригіналу квитанції ПАТ КБ ПриватБанк від 16.03.2018 року №0.0.988393955.1, ОСОБА_2 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області внесена сума 142953,84 грн. (а.с. 62).

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ) має у власності 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 10.01.1997 року, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 10.01.1997 року №6/231-97, що підтверджується копією вказаного розпорядження та копією витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.04.2004 року №3374018 (а.с. 118, 119). Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у власності не має іншого житла, окрім 1/12 частини у спірній квартирі.

Згідно копії паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого Ленінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 23.05.2005 року, її місце проживання зареєстроване по АДРЕСА_4 (а.с. 57).

Частинами 4, 5 статті 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 365 ЦК України встановлено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Саме така правова позиція міститься і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18).

При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що співвласник спірної квартири ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто є неповнолітньою особою з неповною цивільною дієздатністю, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом РАЦС Ленінського районного управління юстиції 21.09.2004 року (а.с. 161).

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» він має статус дитини.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про охорону дитинства» законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні.

Разом із тим частинами першою та третьою статті 18 вказаного Закону встановлено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

За змістом ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Встановлено, що орган опіки та піклування Соборної районної у м. Дніпрі ради, як орган, який здійснює контроль за дотриманням житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей, дослідив питання щодо дотримання житлових прав неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та визнав недоцільним припинення його права власності на частину у спільному майні квартирі АДРЕСА_1 .

При цьому орган опіки та піклування Соборної районної у м. Дніпрі ради дійшов висновку, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам неповнолітнього, як співвласника житла, зменшивши та обмеживши його права та інтереси, оскільки, зокрема, ОСОБА_9 ніде не зареєстрований, іншого житла у власності не має; за грошові кошти, в які оцінено вартість 2/12 частини квартири становить 142953,84 грн. (відповідно частина дитини вартує 71476,92 грн.), придбати житло, пристосоване для проживання дитини, неможливо.

Зазначене вище підтверджується наданим суду висновком виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради від 24 березня 2020 року №65/05-38, з якого вбачається, що при його складенні було враховано також думку дитини, який підтримує апеляційну скаргу своєї матері та не бажає продавати свою частку в квартирі АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що у відповідності до приписів частини четвертої статті 32 ЦК України мати неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як особи з неповною цивільною дієздатністю, згоди на відчуження його частки у нерухомому майні не надавала, оскільки вважає, що припинення права на частку у квартирі завдасть істотної шкоди інтересам сина.

Крім того, неповна цивільна дієздатність неповнолітнього ОСОБА_3 та невеликий розмір компенсаційної вартості його частки у спірному майні практично виключає можливість придбання ним іншого житла, а вказане суперечить вимогам частини другої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», відповідно до якої неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Колегія також приймає до уваги доводи відповідачки ОСОБА_1 , яка зазначає, що у її особистій приватній власності житла немає; спільна часткова власність на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 не задовольняє її побутових потреб та потреб її неповнолітнього сина; категорично заперечує щодо припинення її права власності на частину спірної квартири, оскільки, у разі присудження грошової компенсації, коштів не вистачить для придбання житла сину.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, зокрема, дослідивши зміст висновку органу опіки та піклування, - колегія приходить до висновку, що припинення права власності на частку у спірній квартирі завдасть істотної шкоди інтересам відповідачів, що згідно зі статтею 365 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 .

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, залишивши поза увагою інтереси неповнолітньої дитини, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1,13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого апелянтом судового збору в загальному розмірі 2144 (дві тисячі сто сорок чотири) грн. 31 коп. (а.с. 136, 153).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , про припинення права осіб на частку у квартирі, стягнення грошової компенсації, визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати в сумі 2144 (дві тисячі сто сорок чотири) грн. 31 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді