Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 лютого 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Деметрадзе Т.Р.,

секретаря судового засідання Скраль В.В.,

за участю:

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

представника заінтересованої особи Андрішко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , структурний підрозділ Ужгородський об`єднаний міський військовий комісаріат, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що ОСОБА_1 , який проходив військову службу в Збройних Силах в період з 22.05.1980 р. по 25.12.1982 р., з яких в період з 05.04.1982 р. по 25.12.1982 р. проходив службу в ДРА, де брав участь в бойових діях та отримав поранення, не пов`язане із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, та навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах в період з 22.05.1980 р. по 25.12.1982 р., з яких в період з 05.04.1982 р. по 25.12.1982 р. проходив службу в ДРА, де брав участь в бойових діях.

У відповідності до рішення Закарпатської обласної контрольної МСЕК 19.01.2016 року, ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інваліда війни згідно отриманої травми, пов`язаної з виконанням обов`язків при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Вказує, що згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та керуючись нормами Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, він звернувся до Ужгородського об`єднаного міського військового комісаріату, органу військового управління, де я перебуваю па обліку для оформлення на комісію міністерства оборони України.

В ОМВК йому сприяли в оформленні заяви та документів згідно п. 11 Порядку для представлення їх за належністю до ІНФОРМАЦІЯ_2 для надання висновку та після наданого висновку щодо направлення їх до комісії Міністерства оборони України про виплату одноразової грошової допомоги.

Листом від 01.08.2016 року №5646 ІНФОРМАЦІЯ_3 була надана відповідь про те, що згідно витягу з протоколу №46 від 10 червня 2016 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, документи йому повернуті до ІНФОРМАЦІЯ_2 з причин відсутності документа, що свідчить про причину та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), оскільки відсутні дані про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Зазначає, що не погоджуючись із рішенням Комісії МОУ він звернувся з позовом до суду та рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.03.2018 року по справі №807/1151/16 його позов був частково задоволений та вирішено, зокрема, зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Після оформлення виконавчого провадження Комісія МОУ протоколом від 16.11.2018 року №115 повторно у призначенні мені одноразової грошової допомоги відмовлено.

Комісія на засіданні від 16.11.2018 року дійшла висновку про відмову в призначенні мені одноразової грошової допомоги з причин не подання документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми, або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, який передбачено пунктом 11 Порядку.

Таким чином, у ситуації яка виникла за фактом отримання ним поранення в період проходження строкової військової служби в республіці Афганістан з 05.04.1982 р. по 25.12.1982 р. іншого способу встановлення причини та обставини поранення, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження крім, як в рамках окремого провадження цивільного судочинства можливості не маю.

Враховуючи викладене, просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 , який проходив військову службу в Збройних Силах в період з 22.05.1980 р. по 25.12.1982 р., з яких в період з 05.04.1982 р. по 25.12.1982 р. проходив службу в ДРА, де брав участь в бойових діях та отримав поранення, не пов`язане із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, та навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Представник заявника адвокат Краснов Р.В. у судовому засіданні вимоги заяви підтримав у повному обсязі та просив таку задоволити. Вказав, що змінилася правова позиція та Верховним Судом у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду 10.04.2019 року у справі № 822/220/18 ухвалено постанову, у якій відсутні вказівки на якийсь конкретний документ, який свідчить про причини та обставини поранення говорить про те, що в кожному конкретному випадку не можуть бути різні документи, які достовірно свідчать про причини та обставини поранення.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Так, частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи (частина перша статті 294 ЦПК України).

Перелік фактів, що можуть бути встановлені в окремому провадженні, визначені ч. 1 статті 315 ЦПК України, зокрема, суд розглядає справи про встановлення факту каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

У судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зі змісту зазначених норм права, а також роз`яснень, наданих судам у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

Заявник ОСОБА_1 просить суд встановити факт того, що він проходив військову службу в Збройних Силах в період з 22.05.1980 р. по 25.12.1982 р., з яких в період з 05.04.1982 р. по 25.12.1982 р. проходив службу в ДРА, де брав участь в бойових діях та отримав поранення, не пов`язане із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, та навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Разом з тим, законодавством визначений позасудовий порядок встановлення факту поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних при виконанні обов`язків військової служби, а у разі відмови компетентного органу в установленні такого факту, заінтересованою особою така відмова може бути оскаржена до суду у порядку, визначеному КАС України.

Крім того, Пленум Верховного Суду України (вищевказана постанова від 31 березня 1995 року № 5) у своїй постанові чітко зазначив про те, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород.

Таким чином, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту проходження військової служби в Збройних Силах в період з 22.05.1980 р. по 25.12.1982 р., з яких в період з 05.04.1982 р. по 25.12.1982 р. проходив службу в ДРА, де брав участь в бойових діях та отримав поранення, не пов`язане із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, та навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 76-81, 258, 263-265, 273, 293, 315-316, 354 ЦПК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , структурний підрозділ Ужгородський об`єднаний міський військовий комісаріат, про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Повний текст рішення складено 10 березня 2020 року.

Суддя Т.Р. Деметрадзе