КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 357/13896/19 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Цуранов А.Ю.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4553/2020 Суддя доповідач Гаращенко Д.Р.

30 березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді Гаращенка Д. Р.

суддів Невідомої Т. О., Пікуль А. А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 представника Військової частини НОМЕР_1 за довіреністю, на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.01.2020 про відмову у поновлені строку пред'явлення до виконання виконавчого напису у справі з заявою Військової частині НОМЕР_1 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання виконавчого напису,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2019 року представник Військової частини НОМЕР_1 звернувся до суду заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання виконавчого напису.
Заяву обґрунтував тим, що на позабалансовому рахунку військової частини була облікована дебіторська заборгованість на суму 2 400,95 грн., яка виникла у 2000 році.
02.02.2003 приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Іванчишиною Л.Г. було видано виконавчий напис за реєстраційним номером в реєстрі № 1051 про стягнення боргу в сумі 2400,95 грн. з ОСОБА_2 на користь військової частини НОМЕР_1 .
08 лютого 2018 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 вказана заборгованість була списана з обліку. В 2019 році за висновками проведення аудиту Центральним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у Військовій частині НОМЕР_1 встановлено, що списання дебіторської заборгованості є безпідставним.
Посилаючись на ст. 433 ЦПК України та ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» представник заявника просив поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого напису від 02.02.2003 року № 1051.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.01.2020 відмовлено заявнику у поновленні пропущеного строку для пред'явлення до виконання виконавчого напису.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції представник Військової частини НОМЕР_1 , помічник командира В/Ч НОМЕР_1 з правової роботи ОСОБА_1 діючий на підставі довіреності подав апеляційну скаргу.
В скарзі зазначив, що судом першої інстанції було не повно встановлено обставини, які мають значення для справи, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати.
Свої вимоги обґрунтував тим, що на позабалансовому рахунку військової частини НОМЕР_1 була облікована дебіторська заборгованість на суму 2400 грн. 95 коп. яка виникла у 2000 р. на підставі виконавчого напису нотаріуса від 02 лютого 2003 року щодо стягнення боргу в сумі 2400, 95 грн. з ОСОБА_2 .
Станом на день звернення із заявою до суду першої інстанції залишок несплаченого богу становив 191,89 грн.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.02.2018 № 57 зазначена заборгованість була списана.
Апелянт зазначив, що згідно з висновками проведення аудиту Центральним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у військовій частині НОМЕР_1 у 2019 році встановлено, що військовою частиною передчасно зроблено висновок про безнадійність стягнення з ОСОБА_2 боргу, списання дебіторської заборгованості даної особи є без підставні.
Апелянт зазначив, що відповідно до п. 3.5 Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов`язань бюджетних установ № 372 безнадійна дебіторська заборгованість обліковується на відповідному позабалансовому рахунку протягом трьох років з моменту списання для спостереження за можливістю її стягнення, а тому зазначена заборгованість у сумі 191,89 грн. повинна бути відновлена в обліку позабалансового рахунку.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Судом першої інстанції встановлено що 02.02.2003 приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області видано виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_2 на користь військової частини НОМЕР_1 у м. Біла Церква несплаченої заборгованості на підставі Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за збиток, нанесений державі, затвердженого Указом Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23.06.1995 та згідно наказу командира в/ч НОМЕР_2 № 251 від 10.04.2002 в розмірі 2400,95 грн., витрати за здійснення виконавчого напису в розмірі 51 грн., технічні послуги - 5 грн.
Згідно копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.02.2018, наказано списати з бухгалтерського обліку частини відповідно до акту інвентаризації дебіторської або кредиторської заборгованості, строк позовної давності якої минув і яка планується до списання.
Відповідно до копії довідки до акта інвентаризації розрахунків про дебіторську і кредиторську заборгованість, щодо яких строк позовної давності минув від 08.02.2018, загальний розмір заборгованості становить 217 235,59 грн., в тому числі 191,89 грн. заборгованості ОСОБА_2 ..
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2019 відновлено дебіторську заборгованість на позабалансовому рахунку за результатами фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.04.2017 по 30.09.2019 № 234/3/65/аз від 05.12.2019 у сумі 56 457,06 грн., яка була списано як безнадійною, в тому числі і яка рахувалась за ОСОБА_2 на суму 191,89 грн.
Відмовляючи у поновленні строку для пред'явлення до виконання виконавчого напису суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність заявленої вимоги про поновлення строку, оскільки наведені заявником (стягувачем) причини пропуску строку пред`явлення виконавчого напису до виконання не є поважними.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає зазначеній нормі процесуального закону.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до ст. 91 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення.
Поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого напису здійснюється відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".
Пунктом 9.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, виконавчий напис, за яким стягувачем або боржником є фізична особа, може бути пред`явлений до примусового виконання протягом року з моменту вчинення виконавчого напису. Поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого напису до виконання провадиться відповідно до вимог статті 23 Закону України „Про виконавче провадження» і статті 371 ЦПК України.
Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.
Згідно правил частини 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що з аналізу наведених вище правових норм вбачається про відсутність будь-яких перешкод для розгляду судом поданої в порядку цивільного судочинства заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого напису нотаріуса.
Питання про наявність причин, які слід вважати поважними для відновлення пропущеного строку встановлюються судом відповідно до ст. 89 ЦПК України, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Заява про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого напису нотаріуса до виконання мотивована тим, що заборгованість ОСОБА_2 за виконавчим написом була списана самим заявником як безнадійна, однак у 2019 році на підставі висновку аудиту дебіторську заборгованість відновлено.
Іншого обґрунтування поважності причини пропуску вказаного строку заява Військової частини НОМЕР_1 не містить, при цьому цей строк становить більше 15 років.
Таким чином, поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є оціночним критерієм і встановлюється у кожному конкретному випадку.
Поважними можна визнати ті причини, які не залежали від волі стягувача.
Поважними причинами пропуску строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Доводи апелянта, щодо необхідності поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого напису нотаріуса у зв`язку з висновком проведеної аудиторської перевірки колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на час існування такої заборгованості заявник мав можливість проводити стягнення, та фактично відмовився самостійно від нього списавши зазначену заборгованість з обліку.
Враховуючи викладене колегія суддів прийшла до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 , а ухвали суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника Військової частини НОМЕР_1 за довіреністю, залишити без задоволення.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.01.2020 про відмову у поновлені строку пред`явлення до виконання виконавчого напису у справі залишити без змін.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у сумі 2 102 грн. (рахунок отримувача UA0026010; отримувач коштів: УК у Солом. р-ні/Соломян р-н/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38050812, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030101)
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль