Справа № 720/442/20
Провадження № 2/720/369/20
12 травня 2020 року Новоселицький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді Ляху Г.О.
з участю секретаря Скриндіца С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, -
У березні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, посилаючись на те, що вона є власником домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 . У домоволодінні зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Проте, починаючи з 2004 року останні виїхали з господарства та проживають окремо, однак з обліку реєстрації її домоволодіння не знялися та в добровільному порядку не бажають робити цього. Вказана обставина створює їй перешкоду у вільному розпорядженні своєю власністю, тому просила суд усунути перешкоди у користуванні майном та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Представник позивача подав до суду заяву, в якій позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилися без поважних для суду причин. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалив продовжити розгляд справи у відсутності відповідачів та провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 199890080 від 12 лютого 2020 року.
Відповідачі зареєстровані в даному домоволодінні, однак не проживають у ньому з 2004 року, що підтверджується довідкою виданою Малинівською сільською радою № 543 від 04 листопада 2019 року.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
У відповідності до змісту ст.ст. 319 , 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, з чого слідує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права (ст. 391 ЦК України).
Об`єктом власності особи може бути зокрема житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).
За змістом ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником житлового будинку, квартири не позбавляє його права користування житловим приміщенням.
В той же час, згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, які перебувають на території України, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання, зареєструвати своє місця проживання.
Оцінюючи у сукупності досліджені докази та враховуючи, що відповідачі більше одного року без поважних причин не користуються житлом позивача, оскільки фактично постійно проживають у іншому місці, суд вважає, що відповідачі порушують право позивача вільно розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку із чим позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а відповідачі повинні бути визнаними такими, що втратили право користування житловим будинком позивача.
Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду.
На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 29, 141, 317, 319, 321, 379, 382, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, -
Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 житловим приміщенням шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житлом у домоволодінні, яке належить ОСОБА_1 та розташовано по АДРЕСА_1 .
Стягнути пропорційно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору за подання позову до суду, з кожної по 420 гривень 40 копійок.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач може подати до Новоселицького райсуду заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Ляху Г.О.