Дата документу 25.09.2020
Справа № 501/207/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2020 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Петрюченко М.І.

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: Управління поліції охорони в Одеській області Національної поліції України

предмет та підстави позову: про поновлення на роботі і виплаті заробітку за час вимушеного прогулу

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - Мазуркевич Р.В. ,

ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_1 27.01.2020 звернувся до суду з позовом до Управління поліції охорони в Одеській області Національної поліції України про поновлення на роботі і виплаті заробітку за час вимушеного прогулу, згідно якого просить суд:

- скасувати наказ начальника Управління поліції охорони в Одеській області Національної поліції України №150 о/с від 26.12.2019 року в частині звільнення ОСОБА_1 , як необґрунтований та такий, що не відповідає вимогам законодавства;

- визнати трудовий договір між ОСОБА_1 та Управлінням поліції охорони в Одеській області Національної поліції України безстроковим, укладеним на невизначений строк;

- поновити ОСОБА_1 на посаді охоронника 3-го розряду взводу №1 роти охорони об`єктів та публічної безпеки Чорноморського МРВ Управління поліції охорони в Одеській області;

- виплатити ОСОБА_1 з Управління поліції охорони в Одеській області Національної поліції України заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.01.2020 року по час прийняття рішення судом про поновлення у відповідності заробітною платою за один робочий день у сумі 486 грн. 28 коп. за кожен робочий день вказаного вимушеного прогулу.

Позов мотивований тим, що Наказом №150 о/с від 26 грудня 2019 року позивача звільнено з посади охоронника 3-го розряду взводу №1 роти охорони об`єктів та публічної безпеки Чорноморського МРВ Управління поліції охорони в Одеській області з 31 грудня 2019 року на підставі п.2 статті 36 КЗпП України у зв`язку із «закінченням дії трудових відносин». Однак, у трудовій книжці позивача зроблено зовсім інший запис «звільнити п.2 ст.36 КЗпП України (закінчення строку договору)».

Позивач вважає даний наказ незаконним, необґрунтованим та прийнятим з грубими порушеннями чинного законодавства з тих підстав, що у вказаному наказі не зазначено які саме конкретні підстави є обґрунтуванням для закінчення трудових відносин. Ніякої заяви про припинення трудових відносин, згідно КЗпП України позивач до відповідача не подавав.

Позивач зазначає в позові, що 03 липня 2018 року наказом №81 о/с начальника Управління поліції охорони в Одеській області його прийнято на зазначену посаду «на постійній основі, на термін дії договору про охорону». Про його постійні трудові відносини з відповідачем свідчить те, що він виконував обов`язки охоронника на підставі наказу керівника УПО в Одеській області про відрядження до с.Ольшанське Миколаївської області. Фактично позивач пропрацював охоронником більше 1,5 року, в той час, як відповідач укладав різні угоди на охорону об`єктів з різними клієнтами, ніяка конкретна господарська угода між відповідачем та його клієнтами (номер, термін її дії), як при прийнятті позивача на роботу, так і при звільненні у вказаних наказах не зазначена. Підстав укладати з позивачем трудову угоду на визначений строк у відповідача не було, адже його трудові обов`язки не пов`язані з виконанням певних, обумовлених часовим періодом, умов та дія договору (контракту) на охорону об`єктів державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з відповідачем не припинялася.

Позивач стверджує у позові, що згідно сайту «Закупівлі. Онлайн», відповідач уклав новий контракт на охорону об`єктів державного підприємства «Адміністрація морських портів України» 24 грудня 2019 року на весь 2020 рік на суму 16 883 066 грн. Таким чином, вказаний контракт фактично продовжив дію контракту між тими ж контрагентами від 27 грудня 2018 року (укладений на 2019 рік) і відповідно на об`єкті, де позивач виконував роботу охоронника (адмінприміщення порту «Чорноморськ» та АМПУ).

На підставі викладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Представник Управління поліції охорони в Одеській області Національної поліції України 16.03.2020 року надав до суду відзив на позов (а.с.33-38), просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач при подачі позову до суду не сплатив судовий збір, дія укладеного відповідачем договору припинялась та 24.12.2019 укладено новий договір між відповідачем та ДП «АМПУ», у зв`язку із закінченням дії старого договору відбулись зміни у штатній структурі, з 31.12.2019 скорочено в штаті Чорноморського МВ 5 посад поліцейських роти ОО та П, 30 працівників воєнізованої охорони та інші посади, серед яких скорочена посада, яку обіймав позивач.

Також представник відповідача зазначає у відзиві на позов, що позивачем наведено у позові невірний розрахунок заробітної плати за один робочий день.

ОСОБА_1 05.05.2020 надав до суду відповідь на відзив (а.с.48-50), просить суд задовольнити позов.

В судовому засіданні позивач просив суд задовольнити позов з підстав викладених у позові, у подальшому не заперечив проти продовження розгляду справи без його участі з врахуванням пояснень наданих ним в судовому засіданні та доказів наданих до позову.

В судовому засіданні представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на відзив, в подальшому не заперечив продовжити розгляд справи без його участі та відмовити в задоволенні позову.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 27.01.2020 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.20).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 04.02.2020 справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін (а.с.25-26).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 15.05.2020 здійснено виклик сторін в судове засідання для з`ясування обставин по справі (а.с.54).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 03 липня 2018 року наказом №81 о/с начальника Управління поліції охорони в Одеській області ОСОБА_1 прийнято на посаду охоронника 3-го розряду взводу №1 роти охорони об`єктів та публічної безпеки Чорноморського МРВ Управління поліції охорони в Одеській області на постійній основі, на термін дії договору про охорону, що підтверджується копією наказу (а.с.9).

Наказом №150 о/с від 26 грудня 2019 року позивача звільнено з посади охоронника 3-го розряду взводу №1 роти охорони об`єктів та публічної безпеки Чорноморського МРВ Управління поліції охорони в Одеській області з 31 грудня 2019 року на підставі п.2 статті 36 КЗпП України у зв`язку із «закінченням дії трудових відносин», що підтверджується записом в трудовій книжці позивача, копія якої є в матеріалах справи (а.с.7-8) та копією наказу (а.с.10).

У трудовій книжці позивача зроблено запис: «звільнити п.2 ст.36 КЗпП України (закінчення строку договору)».

Згідно сайту «Закупівлі. Онлайн» вбачається, що відповідач уклав новий контракт на охорону об`єктів державного підприємства «Адміністрація морських портів України» 24 грудня 2019 року на весь 2020 рік на суму 16 883 066 грн., що підтверджується копією витягу з сайту (а.с.15-16).

Факт постійних трудових відносин позивача з відповідачем підтверджується копією посвідчення про відрядження №172 від 11.06.2019 року (а.с.13-14).

ІV. Оцінка Суду.

Як слідує зі ст.55 Конституції України та ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст.16 ЦК України та КЗпП України.

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також у збереженні роботи.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України). Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Згідно статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункт 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам статті 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк і він не може бути припинений у зв`язку із закінченням строку.

Зазначене узгоджується з правовими висновками викладеними Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 753/16193/16-ц та від 31 жовтня 2018 року у справі №761/27037/17-ц.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказані вимоги законодавства кореспондуються з постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", відповідно до п.9 якої зазначено, що оскільки згідно з ч.2 ст.23 КЗпП (в редакції від 19 січня 1995 року) трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

Позивач вказує в позові, що 03 липня 2018 року наказом №81 о/с начальника Управління поліції охорони в Одеській області ОСОБА_1 прийнято на посаду охоронника 3-го розряду взводу №1 роти охорони об`єктів та публічної безпеки Чорноморського МРВ Управління поліції охорони в Одеській області на постійній основі, на термін дії договору про охорону, що підтверджується копією наказу (а.с.9). Фактично позивач пропрацював на цій посаді більше 1,5 роки.

Отже, суд доходить до висновку, що договір укладено на невизначений строк, трудові відносини є безстроковими, тому позивача не можна звільнити з посади на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Також, суд погоджується з доводами позивача, що ніяка конкретна господарська угода між відповідачем та його клієнтами (номер, термін її дії), як при прийнятті позивача на роботу, так і при звільненні у вказаних наказах не зазначена, трудові обов`язки позивача не пов`язані з виконанням певних, обумовлених часовим періодом, умов та дія договору (контракту) на охорону об`єктів державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з відповідачем не припинялася.

Так, згідно сайту «Закупівлі. Онлайн», відповідач уклав новий контракт на охорону об`єктів державного підприємства «Адміністрація морських портів України» 24 грудня 2019 року на весь 2020 рік на суму 16 883 066 грн.

Отже, вказаний контракт фактично продовжив дію контракту між тими ж контрагентами від 27 грудня 2018 року (укладений на 2019 рік).

Крім того, суд звертає увагу про наявність в матеріалах справи двох копій наказів про звільнення позивача, а саме №150 о/с від 26.12.2019 (а.с.10), де підставою звільнення вказано: «заява ОСОБА_1 » та №150 о/с від 26.12.2019 (а.с.45), де підставою звільнення вказано: «наказ УПО від 26.12.2019 №1553».

В судовому засіданні позивач стверджував, що він заяв на звільнення не писав, попередження про скорочення посади не писав, про що ним зазначено у письмовій відповіді на відзив (а.с.48-50).

В судовому засіданні представник відповідача не зміг пояснити наявність двох наказів з різними підставами звільнення позивача. У зв`язку з чим судом було оголошено перерву в судовому засіданні для надання можливості відповідачу надати до суду копію заяви ОСОБА_1 про звільнення, яку до суду так і не надано.

Вищенаведене дає підстави для висновку, що наказ начальника Управління поліції охорони в Одеській області Національної поліції України №150 о/с від 26.12.2019 року про звільнення ОСОБА_1 є незаконним та підлягає скасуванню.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (ст.43 Конституції України).

У відповідності до ст.235 КЗпП України, при звільненні працівника без законних підстав він повинен бути поновлений на колишнє місце роботи.

Отже, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Одночасно суд приймає рішення про стягнення на користь працівника середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Розрахунок заробітної плати за 1 робочий день складається з наступного:

- у листопаді 2019 за 21 робочий день заробітна плата склала 9278 грн. 86 коп. (згідно розрахункового листка ОСОБА_1 ) (а.с.11);

- у грудні 2019 за 21 робочий день заробітна плата склала 11144 грн. 98 коп. (14997 грн. 18 коп. - 3853 грн. 20 коп. - за невикористану відпустку) (згідно розрахункового листка за грудень) (а.с.12).

Відповідно до розрахунку заробітна плата за 42 робочих дня у листопаді-грудні 2019 року склала 20423 грн. 84 коп.: 11144,98+9278,86, або за один робочий день: 20423 грн. 86 коп. : 42 (дн.) = 486 грн. 28 коп.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата за час вимушеного прогулу з 01.01.2020 року по час прийняття рішення судом про поновлення у відповідності із заробітною платою за один робочий день у сумі 486 грн. 28 коп. за кожен робочий день вказаного вимушеного прогулу.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір підлягає стягненню з відповідача у розмірі 840,80 грн.

Вирішуючи питання про наявність підстав допустити негайне виконання судового рішення суд зазначає про таке.

Відповідно до п.2 і 4 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць і поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

На підставі зазначеного суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі та виплати йому заробітної плати у розмірі виплати заробітної плати за один місяць.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд), ст. 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

З цих підстав, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного - процесуального кодексу України, Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Одеській області Національної поліції України про поновлення на роботі і виплаті заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити повністю.

2. Скасувати наказ начальника Управління поліції охорони в Одеській області Національної поліції України №150 о/с від 26.12.2019 року про звільнення ОСОБА_1 .

3. Визнати трудовий договір між ОСОБА_1 та Управлінням поліції охорони в Одеській області Національної поліції України безстроковим, що укладений на невизначений строк.

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді охоронника 3-го розряду взводу №1 роти охорони об`єктів та публічної безпеки Чорноморського МРВ Управління поліції охорони в Одеській області

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Управління поліції охорони в Одеській області Національної поліції України () заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.01.2020 року по час прийняття рішення судом про поновлення у відповідності із заробітною платою за один робочий день у сумі 486 грн. 28 коп. за кожен робочий день вказаного вимушеного прогулу.

6. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплаті заробітної плати за один місяць.

7. Стягнути з Управління поліції охорони в Одеській області Національної поліції України () на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

8. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

9. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

10. Повний текст рішення виготовлено 25 вересня 2020 року.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко