ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

29 квітня 2020 року м. Херсон

справа № 661/4233/15-ц

провадження № 22-ц/819/644/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого - Радченка С.В.,

суддів: Бездрабко В.О., Приходько Л.А.

секретар:

учасники справи:

представник відповідача - адвокат Самсон Віталій вікторович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 20 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Чирського Г.М., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 15.01.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № НЕN0АD000025700, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 15625,37 Доларів США на термін до 14.01.2013 року. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотки за користування кредитом на умовах, передбачених договором. Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків за кредитним договором станом на 26.08.2015 року у нього виникла заборгованість у розмірі 75519,95 доларів США (за курсом НБУ від 26.08.2015 р. - 1623678,98 грн., ), яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 15848,82 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 3373,39 доларів США, заборгованості з комісії за користування кредитом в сумі 683,72 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в сумі 52006,76 дол. США, а також штрафи відповідно до договору: 11,63 доларів США (фіксована частина), 3595,63 доларів США (процентна складова), яку Банк просив стягнути на їх користь та понесені судові витрати.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 20 грудня 2019 року Банку відмовлено в задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу в якій, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини по справі. Зокрема посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин загальний строк позовної давності, оскільки укладеним між сторонами договором встановлено спеціальний строк позовної давності.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Заперечень на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно з договором № НЕN0АD000025700 від 15.01.2008 року позивач надав відповідачу кредит, в іноземній валюті - доларах США в сумі 15625,37 дол. США на термін до 14.01.2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі.

Відповідач, в свою чергу, належним чином умови договору щодо вчасного погашення відсотків за користування кредитом та чергових платежів не виконував, у зв`язку з чим, відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 26.08.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 75519,95 доларів США (за курсом НБУ від 26.08.2015 року - 1623678,98 грн., ), яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 15848,82 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 3373,39 доларів США, заборгованості з комісії за користування кредитом в сумі 683,72 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в сумі 52006,76 дол. США, а також штрафи відповідно до договору: 11,63 доларів США (фіксована частина), 3595,63 доларів США (процентна складова).

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку зі сплатою останнього платежу відповідачем 15.10.2008 року, строк давності за кредитним договором становить три роки та відповідає даті 16.10.2011 року, а Банк звернувся до суду лише 23.10.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду, оскільки він суперечить встановленим обставинам справи та постановлений з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі.

В пункті 14.11 Договору №HEN0AD000025700 від 15.01.2008 року сторони обумовили, що строк давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків, неустойки та інших платежів становить п`ять років.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13.

Таким чином, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, строк якої визначено сторонами у п`ять років.

Разом із тим, колегія суддів не може погодитися з доводами апелянта стосовно визначення строку, в межах якого підлягає стягненню з відповідача заборгованість по кредитно-заставному договору.

Пунктом 17.1.6 Договору №HEN0AD000025700 від 15.01.2008 року визначена дата погашення кредиту: 14.01.2013 року.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18); від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18); від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Законом України «Про доступ до судових рішень» встановлений порядок доступу до судових рішень з метою забезпечення відкритості діяльності судів загальної юрисдикції, прогнозованості судових рішень та сприяння однаковому застосуванню законодавства.

Відповідно до частини п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону, зокрема до відомостей, які дають можливість ідентифікувати фізичну особу.

Варто зазначити, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднена ухвала Новокаховського міського суду Херсонської області від 25.05.2012 року (реєстраційний номер рішення 24215945) у справі № 2117/1945/12 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави. Зі змісту цієї ухвали вбачається, що в березні 2012 року Банк використав своє право на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитно-заставним договором, тобто змінив строк повернення позики, що передбачено ч.2 ст.1050 ЦК України.

Отже, строк виконання основного зобов`язання у зв`язку зі зверненням до суду з позовом було змінено на березень 2012 року, тому після зазначеної дати банк не мав правових підстав для нарахування відсотків, а отже, і пені за несвоєчасне повернення кредиту та пені за несвоєчасне повернення відсотків, а тому такі вимоги є безпідставними.

Виходячи зі встановлених обставин справи та використовуючи розрахунок заборгованості, який було надано банком та не спростовано відповідачем, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за кредитно-заставним договором від 15.01.2008 року за період з 22.10.2010 року (в межах п`ятирічного строку позовної давності з дня пред`явлення позову до суду) по березень 2012 року (час зміни виконання основного зобов`язання у зв`язку зі зверненням до суду з позовом). Зазначена заборгованість становить:

-8 900,06 доларів США за тілом кредиту;

-1808,30 доларів США процентів за користування кредитними коштами;

-363,72 доларів США заборгованості за комісією;

-13580,19 доларів США заборгованості за пенею, а загалом 24 652, 27 доларів США і ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь Банку.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, цими ж умовами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Ураховуючи викладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому на користь Банку підлягає стягненню лише нарахована пеня за прострочене зобов`язання в сумі 13580,19 доларів США, розмір якої не спростовано відповідачем.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем в справі сплачено 24 355, 18 грн. судового збору в суді першої інстанції та 36 532, 77 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 60 887, 95 грн. У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та частковим задоволенням позовних вимог на суму 24 652, 27 доларів США, що становить 32,64 % від заявленої суми позову, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 873, 82 грн.

Керуючись статтями 141, 367, 369, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 27.12.2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 24 652, 27 доларів США заборгованості за кредитно-заставним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 19 873, 82 грн. витрат по оплаті судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 квітня 2020 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько