РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/18138/17

Провадження № 22-ц/4815/851/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Боймиструка С. В., Шимківа С. С.,

секретар судового засідання - Пиляй І. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

відповідач - Територіальний сервісний центр МВС 0741 Регіонального сервісного центру

МВС у Волинській області,

відповідач - Регіональний сервісний центр МВС у Хмельницькій області,

відповідач - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2020 року у складі судді Ковальова І. М., ухвалене в м. Рівне о 16 годині 34 хвилин, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Територіального сервісного центру МВС 0741 Регіонального сервісного центру МВС у Волинській області, Регіонального сервісного центру МВС у Хмельницькій області, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, скасування перереєстрації транспортного засобу, витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що придбала у власність транспортний засіб марки «Шкода Октавія», сірого кольору, кузов (шасі) № НОМЕР_1 , 2004 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_2 , який зареєструвала 21 серпня 2012 року у органах ВРЕР ДАІ м. Рівне ВДАІ УМВС України в Рівненській області на підставі Довідки-рахунку ДПІ 635731 від 21 серпня 2012 року на своє ім`я з наданням права керування своїй дочці ОСОБА_5 .. У липні 2017 року позивачці стало відомо, що вказаний транспортний засіб знято з реєстраційного обліку та відчужено ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 .. Вказувала, що на момент відчуження, належного позивачці транспортного засобу вона перебувала за межами України і не доручала жодним особам відчужувати належний їй транспортний засіб, договір купівлі-продажу від 14 січня 2017 року №0741/2017/287813, укладений між сторонами в приміщенні сервісного центру 0741 РСЦ МВС у Волинській області в присутності адміністратора ОСОБА_6 не підписувала та не укладала. Зазначає, що вказаний транспортний засіб вибув поза її волею та внаслідок вчинення відносно її злочину. Пояснювала, що на даний час право власності на належний їй транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_4 .. Просила позов задоволити.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2020 року вказаний позов задоволено частково.

Визнано недійсним оспорюваний договір купівлі-продажу 0741/2017/287813 транспортного засобу від 14 січня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину - договору купівлі-продажу 0741/2017/287813 транспортного засобу від 14 січня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та скасовано перереєстрацію транспортного засобу марки «Шкода Октавія» сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , 2004 року випуску, здійснені 14 січня 2017 року Територіальним сервісним центром МВС 0741 Регіонального сервісного центру МВС у Волинській області за новим власником ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу 0741/2017/287813 транспортного засобу від 14 січня 2017 року; 25 січня 2017 року Територіальним сервісним центром МВС 6841 Регіонального сервісного центру МВС у Хмельницькій області за новим власником ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу 6841/2017/305026 від 25 січня 2017 року; 04 березня 2017 року Територіальним сервісним центром МВС 6841 Регіонального сервісного центру МВС у Хмельницькій області у зв`язку з переобладнанням без заміни номерних агрегатів на підставі заяви ОСОБА_4 № НОМЕР_3 .

Витребувано у ОСОБА_4 та передано ОСОБА_1 автомобіль марки «Шкода Октавія», сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , 2004 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_4 , д.н.з. НОМЕР_4 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 20000,00 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , Територіального сервісного центру МВС 0741 Регіонального сервісного центру МВС у Волинській області, Регіонального сервісного центру МВС у Хмельницькій області, ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по справі, зокрема, сплачений судовий збір в розмірі 4160,00 грн.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим ст.ст. 387, 388 ЦК України правом власника майна витребувати його у добросовісного набувача, якщо таке майно вибуло з володіння власника поза його волею та обґрунтоване належними і достовірними доказами на підтвердження того, що автомобіль марки «Шкода Октавія», сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , 2004 року випуску, належний позивачці ОСОБА_1 , вибув з її власності поза її волею, внаслідок вчинення недійного правочину договору купівлі-продажу від її імені іншою особою, а тому підлягає поверненню їй шляхом вилучення у добросовісного набувача - ОСОБА_8 - цього автомобіля та передачі його позивачу.

Вважаючи рішення суду першої інстанції ухваленим з порушенням вимог матеріального та процесуального права, таким, що базується на суперечливих доказах, а тому не може вважатися законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню, ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок суду про те, що транспортний засіб марки «Шкода Октавія», сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , 2004 року випуску, вибув із володіння ОСОБА_1 поза її волею, а тому вона має право на витребування у нього як у добросовісного набувача цього транспортного засобу шляхом пред`явлення віндикаційного позову до набувача майна за останнім договором з підстав, передбачених статтями 387, 388 ЦК України. Вказує, що місцевий суд не взяв до уваги його доводів стосовно того, що дочка позивачки ще в серпні 2016 року добровільно передала ОСОБА_2 автомобіль та реєстраційні документи на нього; що у січні 2017 року позивачка надала останньому копію свого паспорта та ідентифікаційного коду нібито для придбання земельної ділянки, стосовно чого представник позивачки не могла надати в судовому засіданні пояснення; що в той же час ОСОБА_2 заволодів коштами дочки позивачки у сумі 8500 євро, однак остання звернулася до органів поліції лише в липні 2017 року. З огляду на такі обставини вважає, що позивачка належними та допустимими доказами не довела факту вибуття належного їй автомобіля з її володіння поза її волею, оскільки сам факт оголошення підозри ОСОБА_2 ще не є належним доказом його вини у заволодінні автомобілем позички, а тому не було передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог. Пояснює, що в даному випадку органи державної влади, зокрема, Територіальний сервісний центр МВС 0741 Регіонального сервісного центру МВС у Волинській області, який є структурним підрозділом Територіального органу МВС, не забезпечив дотримання законності та положень цивільного законодавства, «Порядку державної реєстрації, перереєстрації, зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого Постановою КМ України №1388 від 07.09.1998 року, Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних номерних знаків на них» при здійсненні правочину - договору купівлі-продажу автомобіля автомобіль марки «Шкода Октавія», сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , 2004 року випуску. Стверджує, що він як добросовісний набувач не міг знати та не повинен був передбачати наявність ризику того, що його право власності на автомобіль, який він придбаває, може бути припинене у зв`язку з діяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Доводить, що конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації втрат є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати зв`язку з діяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з майном. Покликається у зв`язку з цим на практику Європейського суду з прав людини, на порушення статті 1 Першого протоколу Європейської Конвенції з прав людини. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві Регіональний сервісний центр МВС у Хмельницькій області не заперечує проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 на рішення суду першої інстанції в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Добродій О.М. вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, апеляційну скаргу - безпідставною, у зв`язку з чим просить її відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без зміни.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 придбала у власність транспортний засіб марки марки «Шкода Октавія», сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , 2004 року випуску, який зареєстровано 21 серпня 2012 року, у органах ВРЕР ДАІ м. Рівне ВДАІ УМВС України в Рівненській області на підставі Довідки-рахунку ДПІ 635731 від 21 серпня 2012 року на її ім`я з наданням права керування ОСОБА_5 , що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 . Після перереєстрації, вказаного транспортного засобу на ім`я ОСОБА_1 йому присвоєно державний номерний знак НОМЕР_2 .

Титульним підтвердженням права власності позивача на автомобіль марки «Шкода Октавія», сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , 2004 року випуску з д.н.з НОМЕР_2 є Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 21 серпня 2012 року.

ОСОБА_1 просить визнати недійсним укладений 14 січня 2017 року між нею та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу транспортного засобу №0741/2017/287813, відповідно до якого позивачка передала у власність ОСОБА_3 належний їй транспортний засіб марки «Шкода Октавія», сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , 2004 року випуску, д.н.з НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 .

Згідно п. 3.1 Договору, ціна транспортного засобу складає 26 000 грн.

Зі змісту оспорюваного договору встановлено, що він укладений між сторонами в приміщенні сервісного центру 0741 РСЦ МВС в Волинській області в присутності адміністратора ОСОБА_6 .. В графі «Місцезнаходження і реквізити сторін» зазначені прізвище, ім`я, по батькові, зареєстроване місце проживання, серія та номер паспорту, а також наявний підпис ОСОБА_1 ..

Разом з тим, як вбачається з дослідженої судом копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_7 , виданого на ім`я ОСОБА_1 та запиту-відповіді від 02 серпня 2017 року №21/99 щодо відомостей про осіб, які перетнули державний кордон, у тому числі іноземців та їх паспортні документи, що зареєстровані в пунктах пропуску через державний кордон № НОМЕР_8 вбачається, що на момент відчуження, належного позивачці транспортного засобу автомобіль марки «Шкода Октавія», сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , 2004 року випуску, вона перебувала за межами України.

Судом встановлено, що за заявою ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення Рівненським ВП ГУНП в Рівненській області зареєстровано кримінальне провадження №0004454 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України відносно ОСОБА_2 . Постановою про зміну кваліфікації кримінального діяння від 04 жовтня 2017 року дії ОСОБА_2 перекваліфіковано на ч.1ст.289 КК України.

У цій справі проводилася судова-почеркознавча експертиза, за висновком якої ОСОБА_1 не вчиняла та не підписувала оспорюваний нею правочин - договір купівлі-продажу від 14 січня 2017 року №0741/2017/287813.

Враховуючи наведений висновок експертизи, а також беручи до уваги факт перебування ОСОБА_1 за межами України на момент укладення оспорюваного правочину, а також зважаючи, що попри ці обставини підпис у оспорюваному договорі купівлі-продажу транспортного засобу вчинений від імені ОСОБА_1 іншою особою, апеляційний суд приходить до переконання про недійсність цього правочину.

Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину визначені ст. 215 ЦК України.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин - бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення є підставою недійсності відповідного правочину (ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 3 частини 1 ст.208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Наслідком укладення недійсного правочину - оспорюваного договору купівлі-продажу транспортного засобу 0741/2017/287813 від 14 січня 2017 року - є державна реєстрація автомобіля за новим власником.

Статтею 216 ЦК України визначені правові наслідки недійсності правочину, зокрема зазначається, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до ч.5 ст.216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якої заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки нікчемного правочину з власної ініціативи.

27 жовтня 2017 року ОСОБА_2 пред`явлено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень,зокрема, що 29.10.2016 року в період часу з 20год. 00хв. по 21год.30хв. він, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_1 та маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи повторно, зловживаючи довірою ОСОБА_5 , під приводом тимчасового користування, незаконно заволодів автомобілем марки «Шкода Октавія», сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , 2004 року випуску, д.н.нз. НОМЕР_2 , який перебував у законному користуванні ОСОБА_5 та належавїї матері - ОСОБА_9 , чим заподіяв останній значної матеріальної шкоди в розмірі 165963,11грн.

ОСОБА_1 визнано потерпілою від злочинних дій ОСОБА_2 ..

На підставі оспорюваного договору купівлі-продажу 0741/2017/287813 транспортного засобу від 14 січня 2017 року, заяви №111252479 від 14 січня 2017 року ОСОБА_3 про проведення перереєстрації транспортного засобу на нового власника, по вказаному договору купівлі-продажу транспортний засіб автомобіль марки «Шкода Октавія», сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , 2004 року випуску, зареєстровано за ОСОБА_3 та видано йому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 , а також змінено д.н.з. із « НОМЕР_2 » на « НОМЕР_10 ».

На момент звернення до суду із цим позовом, спірний автомобіль було повторно відчужено.

25 січня 2017 року ОСОБА_10 , який діяв від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності від 16 січня 2017 року, реєстровий №91, посвідченої приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Онищук О.А., на підставі Договору купівлі-продажу транспортного засобу 6841/2017/305026, згідно якого автомобіль марки «Шкода Октавія», сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , 2004 року випуску, придбаний ОСОБА_4 , та перереєстрований за ним.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_11 власником транспортного засобу марки «Шкода Октавія», сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 є ОСОБА_4 ..

За положеннями ст.330 ЦК України, ОСОБА_4 набув права власності на автомобіль як добросовісний набувач.

Відповідно до ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього кодексу майно не може бути витребувано у нього.

У п.3 ч.1 ст.388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Наслідком такої угоди є повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

У разі, якщо набувач, який придбав майно за недійсним правочином, в подальшому здійснив продаж такого майна іншій особі, слід заявляти віндикаційний позов про витребування майна в останнього набувача.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов`язальний спосіб захисту. У зобов`язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 15 вересня 2017 року у справі №569/13732/17 накладено арешт на автомобіль марки «автомобіль марки «Шкода Октавія», сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , 2004 року випуску, який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_2 шляхом заборони ОСОБА_4 чи будь-якій іншій особі користуватися та розпоряджатися вказаним автомобілем до прийняття кінцевого процесуального рішення у кримінальному провадженні №0004454 від 03.07.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Автомобіль залишено у володінні ОСОБА_4 до прийняття кінцевого процесуального рішення у кримінальному провадженні.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем майна, яке вибуло з володіння позивач ОСОБА_1 проти її волі та враховуючи, що між ними відсутні будь-які договірні правовідносини, єдиним способом захисту її порушеного права власності є заявлення віндикаційного позову до нього про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відновлення порушених недійсним (нікчемним) договором купівлі-продажу транспортного засобу прав позивача на належний їй автомобіль марки «Шкода Октавія», сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , 2004 року випуску, слід провести шляхом скасування державної реєстрації транспортного засобу, яка була здійснена на підставі договору купівлі-продажу №0741/2017/287813 транспортного засобу від 14 січня 2017 року Територіальним сервісним центром МВС 0741 Регіонального сервісного центру МВС у Волинській області, а також послідуючі перереєстрації від 25 січня 2017 року за новим власником ОСОБА_4 , та від 04 березня 2017 року при переобладнанні без заміни номерних агрегатів, вчинені Територіальним сервісним центром МВС 6841 Регіонального сервісного центру МВС у Хмельницькій області.

Викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_8 доводи про те, що він як добросовісний набувач не міг знати та не повинен був передбачати наявність ризику того, що його право власності на автомобіль, який він придбаває, може бути припинене у зв`язку з діяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном, не можуть слугувати підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду, яке базується на положеннях ст.. 388 ЦК України, якою чітко передбачене право власника витребувати своє незаконно вибуте з володіння майно у добросовісного набувача.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів на користь позивачки судових витрат, які були розподілені з порушенням норм закону.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Місцевим судом при ухвалення рішення солідарно стягнуто з усіх відповідачів на користь позивачки понесений нею судовий збір в сумі 4 160,00 грн., що суперечить закону. Судовий збір в даному випадку слід стягнути з відповідачів у рівних частинах: по 832 гривні 00 копійок з кожного

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що місцевим судом при ухваленні рішення про задоволення повно та всебічно встановлено обставини справи, проте помилково стягнуто судовий збір солідарно, що суперечить чинному законодавству, і з огляду на що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2020 року в частині стягнення судових витрат змінити, виклавши абзац сьомий резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Територіального сервісного центру МВС 0741 Регіонального сервісного центру МВС у Волинській області, Регіонального сервісного центру МВС у Хмельницькій області, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені нею в сумі 4160,00 грн. судові витрати по справі у вигляді судового збору в рівних частинах: по 832 (вісімсот тридцять дві) гривні 00 копійок з кожного».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2020 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Шимків С. С.