Справа № 307/3878/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 травня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача - Кожух О.А.,

суддів Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Тячівського районного суду від 27 січня 2020 року (головуючий суддя Гримут В.І.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

АТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) у грудні 2019 року звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 61112,07 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 851,12 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 54974,66 грн., заборгованості за пенею - 1900 грн., а також штрафу, який складається з фіксованої частини - 500 грн., та процентної складової 2886,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05.02.2010 відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від цієї ж дати. Ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в ЦК України, Банк вважає, що підписанням вказаної заяви доводиться укладення між сторонами договору в письмовій формі та ознайомлення відповідача з його умовами. На підставі вказаної заяви ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості, а тому з посиланням на умови Договору та ст.509, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 617, 629, 1050, 1054 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість станом на 31.10.2019 в розмірі 61112,07 грн. На підтвердження обставин, на які позивач посилався, як на підставу для задоволення позову, ним додано до позовної заяви письмові докази: розрахунок заборгованості, копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового кредиту», витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг».

Заперечень проти позову відповідач не подавала.

Рішенням Тячівського районного суду від 27.01.2020 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по тілу кредиту у розмірі 851,12 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмовлених позовних вимог, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що таке прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та порушення норм процесуального права та підлягає скасуванню, оскільки кредитний договір між сторонами було укладено у встановленому Банком доведено факт укладення договору в порядку ч.1 ст. 634 ЦК України, а відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору. Звертає увагу на те, що відповідач підписала Довідку про умови кредитування, у якій визначені всі істотні умови кредитного договору. Також апелянт звертає увагу на те, що дії з користування коштами, які зафіксовані у виписках з рахунку, свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування, а розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості, в тому числі, і за тілом кредиту. Просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким такі позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити, та в іншій частині рішення залишити без змін.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Відповідач копію апеляційної скарги та копію ухвали про відкриття апеляційного провадження отримала 11.04.2020, своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом та неустойки (пеня, штраф), тому відповідно до ст. 367 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в цій частині в межах доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга необхідно задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити, з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору саме на таких умовах, не доведено всіх істотних умов договору, а отже відсотки за користування кредитом та неустойки (пеня, штраф) не можуть бути стягнуті.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 05.02.2010 ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг у ПриватБанку, відповідно до якої отримує аредитку «Універсальна», зі сплатою 2,5 % на місяць (базова відсоткова ставка за кредитним лімітом); термін кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки, який визначено 08/13 (а.с. 9).

Відповідно до цієї заяви відповідач погодилася, що вона разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею і Банком договір про надання банківських послуг.

Цього ж дня ОСОБА_1 підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.10), якою, зокрема, визначено розмір відсоткової ставки (базова % ставка) 2,5 % в місяць, розмір пені = пеня(1) + пеня (2), де пеня(1) = базова відсоткова ставка/30 за кожний день прострочки; пеня(2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, за наявності простроченої заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. і більше, а також штраф у вигляд 250 грн. + 5% від суми заборгованості по кредиту.

Також до позовної заяви додані Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.11-16).

Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 станом на 31.08.2019 року складала 61112,07 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту 851,12 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 54974,66 грн., заборгованості за пенею - 1900 грн., а також штрафу, який складається з фіксованої частини -500 грн. та процентної складової 2886,90 грн.

Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст.638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Ч.2 ст.1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Ст.634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови,а не інші.

За змістом ст.1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Ч.1,2 ст. 551 ЦК України передбачено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмірта підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність обумовлених у письмовому вигляді умов договору відносно розміру відсотків та неустойки, оскільки, відповідач, підписуючи 05.02.2010 анкету-заяву, також підписала довідку про ознайомлення із умовами кредитування, в якій визначено розміри відсотків та неустойки, тобто відповідач погодилася у письмовому вигляді з умовами кредитування.

Укладення між сторонами договору шляхом підписання відповідачем анкети-заяви, відповідає вимогам ст.633, 634 ЦК України щодо порядку укладення договору приєднання, а тому висновки суду про недоведеність укладення між сторонами договору - є безпідставними.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що матеріалами справи встановлена наявність кредитних правовідносин між сторонами та визначені істотні умови такого договору, зокрема, щодо розміру відсотків.

При цьому долучений Банком розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору та зважаючи на відсутність жодних заперечень відповідача щодо його правильності, такий необхідно взяти до уваги.

Щодо розміру заборгованості по відсоткам колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків 2,5 % (що становить 30 % річних), який наданий на строк дій кредитного договору, що збігається з терміном дії платіжної картки до серпня 2013 року.

Таким чином, у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця.

Отже, припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Тобто, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припинилось після спливу визначеного договором строку кредитування.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16.

Таким чином, Банк не вправі нараховувати відсотки та пеню після закінчення строку дії кредитного договору.

У заяві-анкеті зазначено, що термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки, а термін дії картки зазначено як 08/13.

Доказів того, що картка відповідачу перевипускалася із більшим терміном дії матеріали справи не містять.

Відтак правомірним є нарахування банком відсотків, штрафу та пені лише до 31.08.2013. Після вказаної дати нарахування банком відсотків, штрафу та пені є неправомірним.

Як вбачається з розрахунку Банку, станом на 31.08.2013 нараховано 76,34 грн. відсотків, 0 грн. штрафу та 0 грн. пені, а інша частина суми заборгованості по відсоткам, штрафу та пені, яку просить стягнути Банк, нарахована після вказаної дати, а отже - неправомірно.

Також з розрахунку заборгованості вбачається, що після 31.08.2013 відповідачем здійснювалося часткове погашення заборгованості за кредитом, і відповідні суми спрямовувалися на погашення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам, в тому числі й нарахованими Банком неправомірно. При цьому, загальний розмір грошових коштів, спрямованих Банком на погашення заборгованості по відсоткам після 31.08.2013, є більшим ніж 76,34 грн., а тому апеляційний суд виходить з того, що заборгованість ОСОБА_1 по відсоткам за даним кредитним договором є погашеною і саме з цих підстав стягненню не підлягає.

Отже суд першої інстанції правомірно відмовив Банку у стягненні відсотків, штрафу та пені, однак не правильно мотивував своє рішення висновки суду не відповідають обставинам справи та судом неправильно застосовано норми матеріального права. Відтак, правове обґрунтування рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Оскільки за результатом апеляційного розгляду, резолютивна частина рішення суду залишена без змін, то відсутні підстави для вирішення апеляційним судом питання щодо розподілу судових витрат за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 368, ч. 1 ст. 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, п.п.3,4 ч. 1, ч. 4 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду від 27 січня 2020 року - змінити в частині правового обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по відсоткам, штрафу та пені, виклавши його в цій частині в редакції цієї постанови.

Резолютивну частину рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 травня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді