Справа №442/956/20
Провадження №2/442/562/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Крамара О.В.

з участю секретаря судового засідання Малик О.Я.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Унятицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, третя особа приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Легеда Микола Миколайович про встановлення факту вступу у володіння й управління спадковим майном та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в :

14 лютого 2020, позивач звернувся в суд із вказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що вона ( ОСОБА_1 ) народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 , надалі за текстом «Позивач», є рідною сестрою спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 65 років, який до дня смерті був зареєстрований та проживав у належному їй житловому будинку АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона прийняла як єдиний спадкоємець за законом спадщину протягом встановленого Законом шестимісячного строку, а саме: вступила в управління та володіння спадковим майном спадкодавця.

У квітні 2003р. обробила присадибну земельну ділянку та усі інші земельні ділянки, якими користувався спадкодавець, у липні 2003р. зробила поточний ремонт в будинку, у вересні 2003р. відремонтувала стару та пошкоджену огорожу навколо будинку, що підтверджується довідкою із Унятицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області.

З метою оформлення свого права на спадкове майно після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , вона звернулась до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Легеди Миколи Миколайовича із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_4. приватним нотаріусом Легедою М.М. видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

В неї немає оригіналів правовстановлюючих документів, відповідно до яких спадкодавцю належало спадкове майно, зокрема Сертифікату на право власності на земельну частку (пай) НОМЕР_1 , що позбавляє можливості нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину після смерті брата на належний йому земельний пай площею 2,34ь га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Оскільки інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_2 немає, то вона змушена звертатись із цією позовною заявою до відповідача Унятицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області як органу місцевого самоврядування, на території якого знаходиться спадкове нерухоме майно покійного спадкодавця, - земельна ділянка (пай).

З огляду на наведене вище для захисту своїх спадкових прав, змушена звертатись до суду.

Позивач в судове засідання не з`явилася, від неї поступило клопотання про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задоволити.

Представник Унятицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, щодо задоволення позову не заперечують.

Третя особа приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Легеда Микола Миколайович, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечує щодо задоволення позову.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову.

Підстав для неприйняття визнання позову відповідачем судом не встановлено.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 є рідною сестрою спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 65 років, який до дня смерті був зареєстрований та проживав у належному ОСОБА_1 житловому будинку АДРЕСА_1 .

Враховуючи те, що ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 коли ще діяли (до 31.12.2003р. включно) норми старого Цивільного кодексу Української PCP, відповідно до яких факт прийняття спадщини полягав не тільки виключно у поданні до державної нотаріальної контори у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини заяви про її прийняття, а прийняти спадщину після спадкодавця можна було шляхом вступу у володіння або управління спадковим майном спадкодавця.

Після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач як єдиний спадкоємець за законом прийняла спадщину протягом встановленого Законом шестимісячного строку, а саме: вступила в управління та володіння спадковим майном спадкодавця, що підтверджується довідкою Унятицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області.

Оскільки в позивача відсутній оригінал Сертифікату на право власності на земельну частку (пай) НОМЕР_1 , вона не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину після смерті брата на належний йому земельний пай площею 2,34га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Рядом положень Цивільного кодексу Української PCP, який був чинним до 01.01.2004р., визначено:

Стаття 524 «Підстави спадкоємства» Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини. майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Стаття 525 «Час відкриття спадщини» Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Стаття 526 «Місце відкриття спадщини» Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Стаття 527 «Особи, що можуть бути спадкоємцями» Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Стаття 530 «Друга черга спадкоємців за законом» При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Стаття 548 «Прийняття спадщини» Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Стаття 549. «Дії, що свідчать про прийняття спадщини» Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном: 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Згілно частин 4 та 5 Перехілних та прикінцевих положень Цивільного кодексу України: Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних вілносин. які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. 5. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України «Поняття спадкування» передбачено, що: 1. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 ЦК України «Види спадкування» 1. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а відповідно до статті 121 ЦК України «Склад спадщини» 1. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1 та 2 статті 1220 ЦК України «Відкриття спадщини» встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу), а частиною 1 статті 1221 ЦК України «Місце відкриття спадщини» визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

За змістом статті 1223 ЦК України «Право на спадкування» 1. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 2. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. 3. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України «Прийняття спадщини» однозначно встановлено, що: 5. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 190 Цивільного кодексу України «Майно» майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Згідно статті 373 ЦК України «Земля (земельна ділянка) як об`єкт права власності» визначено, що: 1. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. 2. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. 3. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. 4. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. 5. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Статтею 374 ЦК України «Суб`єкти права власності на землю (земельну ділянку)» встановлено, що 1. Суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. 2. Іноземці, особи без громадянства можуть набувати право власності на землю (земельні ділянки) відповідно до закону. 3. Іноземні юридичні особи, іноземні держави та міжнародні організації можуть бути суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) у випадках, встановлених законом. 4. Права та обов`язки суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом.

Відповідно до положень статті 18 Земельного кодексу України «Склад земель» 1. До земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. 2. Категорії земель України мають особливий правовий режим. 3. Україна за межами її території може мати на праві державної власності земельні ділянки, правовий режим яких визначається законодавством відповідної країни.

Згідно статті 19 ЗК України «Категорії земель» 1. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. 2. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Статтею 22 ЗК України «Визначення земель сільськогосподарського призначення та порядок їх використання» 1. Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. 2. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими`будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). 3. Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до статті 315 ЦПК України «Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення»/. Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. 2. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 3. Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. 4. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995р. за №5, із змінами, внесеними Постановою Пленуму ВС України №15 від 25.05.1998 року, зазначено, що судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Згідно пункту 16 цієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що Заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію (ст.285 ЦПК ( 1502-06 )). При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов підставний та підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 10, 12, 81, 158, ч. 4 ст. 206, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Встановити факт прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 після смерті брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 65 років у зв`язку із вступом в управління та володіння спадковим майном спадкодавця.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , у порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 65 років, право власності на земельну частку (пай) розміром 2,34га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель КСП «Лішнянське» на території села Унятичі Дрогобицького району Львівської області, що належало спадкодавцю на підставі Сертифікату НОМЕР_3 на право на земельну частку (пай), виданого згідно розпорядження голови Дрогобицької райдержадміністрації.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 03.03.2020 року

Суддя __________________ О.В. Крамар