ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3868/20 Справа № 178/737/19 Суддя у 1-й інстанції - Берелет В. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

28 травня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 10 травня 2011 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4000 грн. Відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії. Банк виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач належним чином не виконував передбачені договором зобов`язання, внаслідок чого станом на 24 квітня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 13119,17 грн., яка складається з: 1396,83 грн. заборгованість за кредитом, 2310,40 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 7561,03 грн. пеня, 450 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу, штрафи 500 грн., 600,91 грн. Тому, посилаючись на зазначені обставини, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № б/н від 10 травня 2011 року в розмірі 13119,17 грн та судові витрати. (а.с.а.с.3-8,18-20).

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено (а.с.63-66).

В апеляційній скарзі апелянт посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволення позову, оскільки відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, а також, що заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами кредитного договору та є недопустимими доказами. Отже, є доведеним факт укладання між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг та тарифів. Незастосування судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи призвели до ухвалення незаконного рішення. Оскільки кредитний договір укладений між сторонами є дійсним, він підлягає виконанню (а.с.71-75).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції, виходив з того, з наданих позивачем матеріалів справи не встановлено надання відповідачем належних і допустимих доказів, які підтверджували б, що саме Умови та Правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, є складовою укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та, відповідно, чи брав на себе зобов`язання зі сплати неустойки (пені та штрафу) в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Однак, із вказаним висновком суду 1 інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Так, згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає не в повній мірі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору неустойка (штраф, пеня) поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається з матеріалів справи, що 10.05.2011 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредитну карту «Універсальна» зі встановленим кредитним лімітом (а.с.27).

Згідно довідки про умови кредитування з використання кредитки "Універсальна 55 днів пільгового періоду", яка підписана відповідачем 10.05.2011 року, вбачається, що сторони також погодили базову відсотковою ставкою 2,5 % в місяць на залишок заборгованості та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості. Також було погоджено, що в разі порушення позивальником строків платежів за любим із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% суми позову (а.с.28).

На підтвердження досягнення згоди щодо істотних умов договору від 10.05.2011 року між сторонами позивачем також надано копію витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, що підписаний головою Правління ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 (а.с. 29-43).

Відповідно до довідки наданої АТ КБ "ПриватБанк" про надання кредитних карток згідно укладеного договору, вбачається, що остання картка № НОМЕР_1 випущена 22.08.2015 року зі строком дії до останнього дня 028/19 (а.с.77).

Відповідно до довідки наданої АТ КБ "ПриватБанк" про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що 10.05.2011 року було встановлено кредитний ліміт в розмірі 1000,00 грн., 11.07.2012 року кредитний ліміт було збільшено до 2000,00 грн., в подальшому кредитний ліміт змінювався (а.с.76), якими відповідач, згідно розрахунку фактично користувався. (а.с. 21-26).

Тобто, із зазначеної анкети заяви та довідки про умови кредитування з використання кредитки "Універсальна 55 днів пільгового періоду", які підписані відповідачем, вбачається, що сторони погодили розмір кредитного ліміту, відсотків та відповідальності у вигляді неустойки (пеня,штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми.

Банк виконав вимоги кредитного договору і надав відповідачу кредитні кошти, які визначені у договорі, що не спростовано відповідачем.

У зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 24.04.2019 року складає 13119,17 грн. з наступними складовими: 1396,83 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2310,40 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7561,03 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 750,00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина) та 600,91 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.21-26).

Як вбачається із позовної заяви та розрахунку заборгованості банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом (тілом), яка складається із 2-х складових, а саме: 1396,83 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2310,40 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Так, платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою.

Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором.

Таким чином, - основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.

Із довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки ''Універсальна", 55 днів пільгового періоду, яка особисто підписана відповідачем вбачається, що остання зобов`язана вносити щомісячний платіж у розмірі 7% від заборгованості, але не менше грн. до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідач не в повній мірі виконує свої зобов`язання, а тому у нього і виникла прострочена заборгованість.

Таким чином, позивач має право на стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Щодо пені та штрафів, то їх нарахування також передбачено довідкою, а саме:

порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості, а саме (ПЕНЯ=пеня(1)+пеня (2), де пеня(1)=(базова % ставка за договором)/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня(2)=1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше);

розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме (500грн. +5% від суми заборгованості по кредитному договору, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів комісій)

Також колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 10.05.2011 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

При цьому, відповідач не спростував факт отримання кредитної картки та отримання за нею кредитних коштів, користувався кредитними коштами (що вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 10.05.2011 року) та частково сплачував заборгованість за договором, отже, не заперечував факт укладення кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за порушення умов договору слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 4 808,14 грн., яка складається з: 1396,83 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2310,40 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту та штрафу (фіксована частина) - 500.00 грн., та штрафу (процентна складова ) - 600,91 грн, у задоволенні позовних вимог про стягнення пені слід відмовити, оскільки одночасне застосування штрафів та пені за одне й те саме порушення не допускається.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат, сплачених при подачі позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно сумі задоволених позовних вимог в розмірі 1 760,10 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року - скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРОП 14360570) заборгованість за кредитним договором б/н від 10.05.2011 року у сумі 4 808,14грн., яка складається з: 1396,83 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2310,40 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, штрафу (фіксована частина) - 500.00 грн., та штрафу (процентна складова ) - 600,91 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення пені - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРОП 14360570) судові витрати у розмірі 1760,10 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: