Справа № 450/1663/19 Провадження № 2/450/358/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

з участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Сихівський відділу державної виконавчої служби міста Львів ГГТУЮ у Львівській області про (предмет позову): звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам повністю на двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 280 949,74 грн. та стягувати аліменти у встановленому законом порядку, починаючи з 17.12.2018 року; зменшити суму аліментів до мінімального рекомендованого розміру аліментів в розмірі прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, що становитиме 1/ 51 частини його заробітку,

встановив:

рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28.12.2012 року, яке набрало законної сили у справі № 1319/11325/2012, ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти за утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1 / 3 частки з усіх видів доходів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.11.2012р. і до досягнення ними повноліття.

На підставі ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 28.11.2018 року, яка набрала законної сили у справі № 1319/11325/2012 видано дублікат виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти за утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1 / 3 частки з усіх видів доходів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.11.2012р. і до досягнення ними повноліття.

З матеріалів ВП № 57919347, слідує, що заборгованість по аліментах ОСОБА_1 складає 287 909,08 грн.

Із позовної заяви та заяви про уточнення та зміну предмету позову, що подана суду 11.12. 2019 року, слідує, що позовна вимога: звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам повністю на двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 280 949,74 грн. та стягувати аліменти у встановленому законом порядку, починаючи з 17.12.2018 року, ґрунтується на непогодженні позивача із діями державного виконавця в частині нарахування заборгованості.

У п. 3032 рішення у справі «Наталія Михайленко проти України» (заява №49069/11) Суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (див. рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), п. 36, Series A №18). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання в реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним, та скаржиться на те, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції йому не було надано жодних можливостей подати до суду скаргу (див. серед іншого (inter alia), рішення у справах «Рош проти Сполученого Королівства» (Roche v. the United Kingdom), заява №32555/96, п. 117, та «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (Salontaji-Drobnjak v. Serbia), заява №36500/05, п. 132). Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб» (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A №93). Встановлюючи такі правила, договірна держава користується певною свободою розсуду, однак обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Крім того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Кордова проти Італії» (№1) (Cordova v. Italy (no. 1)), заява №40877/98, п. 54, та рішення у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), п. 65, Series A № 294-B).

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст. 1 Закону України №1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно зі ст. 3 цього ж Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом. Ч. 1 ст. 74 вказаного Закону визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Процесуальний закон визначає такий порядок оскарження дій держаного виконавця: сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ч. 1 ст. 447 ЦПК України).

Тобто, процесуальним законом визначає спеціальний порядок оскарження дій державного виконавця.

Відтак, цивільна справа № 450/1663/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про (предмет позову): звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам повністю на двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 280 949,74 грн. та стягувати аліменти у встановленому законом порядку, починаючи з 17.12.2018 року; зменшити суму аліментів до мінімального рекомендованого розміру аліментів в розмірі прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, що становитиме 1/ 51 частини заробітку ОСОБА_1 , в частині позовних вимог: звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам повністю на двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 280 949,74 грн. та стягувати аліменти у встановленому законом порядку, починаючи з 17.12.2018 року, не підлягає розгляду у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства.

Тому, провадження у справі, у зазначеній частині, підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд роз`яснює, що позивача (боржник у ВП) має право звернутися із скаргою на дії державного виконавця якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, порушено їхні права чи свободи. Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (Сихівський районний суд м. Львова).

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Крім того, суд звертає увагу, що заявивши позовну вимогу звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам повністю на двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 280 949,74 грн. та стягувати аліменти у встановленому законом порядку, починаючи з 17.12.2018 року, позивач не дотримався принципу «остаточності судового рішення» та фактично заявив позов про зміну порядку виконання рішення суду шляхом зміни способу його виконання, починаючи з 17.12.2018 року.

Керуючись ст. 259 - 261 ЦПК України, суд,

постановив:

провадження у цивільній справі № 450/1663/19

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про (предмет позову):

звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам повністю на двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 280 949,74 грн. та стягувати аліменти у встановленому законом порядку, починаючи з 17.12.2018 року;

зменшити суму аліментів до мінімального рекомендованого розміру аліментів в розмірі прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, що становитиме 1/ 51 частини заробітку ОСОБА_1 ,

в частині позовних вимог:

звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам повністю на двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 280 949,74 грн. та стягувати аліменти у встановленому законом порядку, починаючи з 17.12.2018 року,

закрити.

Ухвала суду набирає законної сили 28.02. 2020 року.

Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15 - денний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду безпосередньо або через Пустомитівський районний суд Львівської області.

Повна ухвала суду складена 03.03.2020 року.

СуддяЄ. О. Данилів