Справа № 545/571/19
Провадження № 2/545/30/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2020 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі : головуючого - судді Гальченко О.О.,

при секретарі Лисенко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 05.03.2019 року звернувся до суду із позовом до відповідача про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, мотивуючи тим, що 23 березня 2012 року на підставі Рішення виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району № 13 від 15 березня 2012 року, він отримав у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 , про що йому було видано Свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 , котре зареєстроване в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» 12 квітня 2012 року в книзі № 56, за номером запису № 3070, реєстраційний номер 36276153. Для поліпшення житлових умов сім`ї та ремонту в новій квартирі (так як житло не було обладнане умовами для проживання) він вирішив отримати кредит в ПАТ «Дельта-Банк» для купівлі побутових речей.

03 липня 2012 року він уклав з ПАТ «Дельта-Банк» кредитний договір № К-4438010 (надалі по тексту - кредитний договір) відповідно до якого Банк зобов`язувався надати грошові кошти в розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч гривень) 00 копійок, строком до 02 липня 2019 року з остаточною виплатою за всі роки в сумі 265 459 (двісті шістдесят п`ять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять гривень) 57 копійок.

В рахунок забезпечення по кредиту він передав в іпотеку Банку власну квартиру, про що 03 липня 2012 року підписав з Банком договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полєжаєвою Н.П. за реєстровим № 1987. Додатково в рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та гр-кою ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 4438010, відповідно до умов котрого остання поручилася за нього відповідати за зобов`язаннями відповідно до умов кредитного договору в солідарному порядку.

Однак вважає, що при наданні кредиту Банк діяв із порушенням вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», ввівши споживача в оману, а тому даний договір є недійсним з огляду наступного.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі по тексту - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. З ст. 1054 ЦК України, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. З ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону № 2147-Л/1ІІ від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» Відомості Верховної Ради (ВВР), 2017, № 48, ст. 436) (Надалі по тексту - ЦГІК України), кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 68 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Згідно п. 1 Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України (надалі - Інструкція), план рахунків бухгалтерського обліку банків України (далі - План рахунків) - це систематизований перелік рахунків бухгалтерського обліку, що використовується для детальної та повної реєстрації всіх банківських операцій з метою забезпечення потреб складання фінансової звітності.

Відповідно до п. З Інструкції, інструкція про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України встановлює порядок ведення рахунків бухгалтерського обліку, визначає характеристику і коротке призначення рахунків для відображення інформації за типовими операціями.

За рахунками Плану рахунків відображаються операції, що визначені законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами Національного банку України, відповідно до їх економічної суті.

Згідно п. 11 Інструкції, у класі 2 Плану рахунків відображаються операції з клієнтами, зокрема операції за розрахунками, наданими кредитами та залученими вкладами (депозитами). Рахунки цього класу використовуються для обліку операцій за розрахунками з клієнтами (крім банків) - суб`єктами господарювання, органами державної влади та самоврядування, фізичними особами.

2203 - Довгострокові кредити на поточні потреби, що надані фізичним особам; 2207 - Прострочена заборгованість за кредитами на поточні потреби, що надані фізичним особам; 2909 - Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку; 2620 - Кошти на вимогу фізичних осіб

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1)особу та місцезнаходження кредитодавця;

2)кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; ,

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 року, пунктом 2.1. вказано банки зобов`язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке:

а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу;

б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту;

строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення;

необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями споживача;

тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування;

в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо);

варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги;

можливості та умов дострокового повернення кредиту;

г) інші умови, передбачені законодавством.

Згідно пункту 3.2. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 року, кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Однак договір від 03.07.2012 року, не містить істотних умов, прописаних в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 року, а саме: а) відомостей про державні субсидії, на які споживач має право, та спосіб їх отримання; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; в п. 2.4. зазначених правил вказано, що банки зобов`язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією, не надано документів, що позивач був письмово ознайомлений з істотними умовами договору.

Правова позиція ВСУ у справі № 6-16цс15: «не ознайомлення позичальника з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, не можна визнавати необгрунтованими».

Отже, підсумовуючи вищевказане, вважає, що Банк здійснив укладення договору з істотним порушенням, що являється його недійсністю та порушив вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів».

Не надаючи таку інформацію, банк порушив вище перелічені вимоги та ввів споживача в оману стосовно реальної процентної ставки та загальної сукупної вартості кредиту, що при укладенні договору перевищувала ніж та сума, котра зазначалася в договорі та представлялася споживачу банком перед укладенням договору. Також не було проведено переддоговірну роботу, що пов`язує з ознайомленням споживача з умовами котрої надає банк та на котрі сподівається споживач. Таким чином Банк порушив вимоги котрі зазначені в статті 202, 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони повинні усвідомлювати, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто сторони, які укладають правочин, повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладенні правочину такого виду.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) «вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Згідно статті 16 Цивільного процесуального кодексу України, сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

У ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (Закон № 3674-УІ) визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону (Закон № 3674-УІ) і ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому (ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (Закон № 3674-УІ) не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно ч. З ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» (Закон № 3674-УІ) у ч. З ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., № 7, ст. 84), слова «державного мита» замінені словами «судового збору». Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» (Закон № 3674-УІ) законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Відступаючи від практики Верховного Суду України, колегія суддів Великої Палати Верховного Суду вважає, що порушені права можуть захищатися як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 1 ЦПК України у редакції на час постановлення оскарженої ухвали, ст. 2 ЦПК України у редакції на час розгляду справи Верховним Судом). Такої позиції і притримується Велика Палата Верховного Суду в рішенні від 21 березня 2018 року по справі № 14-57цс 18.

Порушення прав позивача як споживача, являється в тому, що банк не надав позичальнику всю інформацію про кредит та ввів останнього в оману, а так як позивач відповідає перед банком за зобов`язання по кредиту, це порушує і його права.

Прохав визнати дії ПАТ «Дельта-Банк» неправомірними та кредитний договір № К-4438010 укладений 03 липня 2012 року між ПАТ «Дельта-Банк» та ОСОБА_1 - визнати недійсним та судові витрати покласти на відповідача.

В судове засідання сторони у справі не з`явилися. Позивачка та його представник - адвокат Кіндяк О.І, надавши суду додаткові пояснення та заяви про розгляд справи у їх відсутності, де позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити,не заперечувала щодо розгляду справи в заочному порядку у відсутності відповідача (а.с. 13-15 ч.2, 48 т.2).

Представник відповідача надав відзив на позов(а.с.56-82 т.1), в якому послався на те, що AT «Дельта Банк» не погоджується з вищезазначеними доводами та позовною заявою ОСОБА_1 , вважає її абсолютно необгрунтованою, безпідставною та такою, що не може бути задоволена з огляду на наступне.

03.07.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (надалі - Банк) та ОСОБА_1 (надалі - Позичальник було укладено Кредитний договір № К-4438010 (надалі за текстом Кредитний договір), відповідно до якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 120 000,00 гривень, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 02 липня 2019 року. Плата за користування кредитом у вигляді процентів становить 16 % річних у разі якщо Позичальником виконуються всі умови кредитного договору належним чином. Банк свої зобов`язання за Кредитним договором повністю виконав, надавши Відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені Кредитним договором, що підтверджується копією заяви на видачу готівки № 28767211 від 03.07.2012, квитанцією № 28755872 від 03.07.2012 та заявою від 03.07.2012. Виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного Договору поруки № 4438010 від 03.07.2012 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 (Поручитель), ОСОБА_1 (Боржник), згідно з яким Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником зобов`язань за кредитним договором № К-4438010 від 03.07.2012 року.

Відповідальність Поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) Боржником зобов`язань за Договором. Поручитель і Боржник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність, а Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник.

Відповідно до п. 3.3. Кредитного договору, нарахування та сплата процентів за користування Кредитом здійснюється, виходячи із розміру процентної ставки, встановленої в п. 1.1.1. цього Договору, на залишок заборгованості за кредитом (непогашену суму Кредиту), при цьому кількість днів у місяці приймається за 30 днів, у році - 360 днів в періоді нарахування(30/360).

Згідно п. 3.4. Кредитного договору Позичальник здійснює погашення Кредиту та сплату процентів за користування Кредитом за період користування .Кредитом, нарахованих відповідно до и. 3.3. Кредитного договору, шляхом перерахування фіксованих платежів у сумі 2 984,00 гривень у чітко встановлений кредитним договором термін - «30» числа кожного місяця.

В свою чергу, відповідно до п. 1.6 Кредитного договору сукупна вартість Кредиту за цим Договором, з урахуванням процентної ставки за Кредитом та вартості супутніх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та погашенням, які необхідно здійснити як на користь Кредитора, гак і па користь третіх осіб, зазначена у реальній процентній ставці, в абсолютному значенні подорожчання Кредиту (у грошовому виразі). Розмір реальної процентної ставки дисконтує всі майбутні грошові платежі Позичальника за Кредитом до чистої суми виданого Кредиту і з урахуванням сплати процентів за користування Кредитом, комісій, та інших плат, пов`язаних з наданням супутніх послуг, передбачених цим Договором, та складає 31.03 % на рік. Абсолютне значення подорожчання Кредиту/детальний розпис сукупної вартості кредит підсумовує всі Платежі

Позичальника на користь Кредитора та на користь третіх осіб, враховує процентну ставку за користування Кредитом, комісії, та інші платежі, пов`язані з наданням супутніх послуг, передбачені цим Договором. Абсолютне значення подорожчання Кредиту/детальний розпис сукупної вартості кредиту наведено в Додатку № 1 до цього Договору, який є невід`ємною частиною.

Відповідно до пункту 1 1.6 Кредитного договору передбачено, що підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що: (1) він до укладення цього Договору отримав повну, доступну та вичерпну інформацію в письмовій формі щодо умов надання Кредиту за цим Договором, а саме - щодо сукупної вартості Кредиту з урахуванням процентної ставки за користуванням ним, переліком та розміром всіх комісій Кредитора, що пов`язані з наданням Кредиту і обслуговуванням кредитної заборгованості, щодо розміру щомісячних платежів та орієнтованої сукупної вартості подорожчання Кредиту, враховуючи розмір комісії за обслуговуванням кредитної заборгованості та всю іншу інформацію передбачену Законом України «Про захист прав споживачів»: (2) один з оригіналів цього Договору був переданий Позичальнику.

Невід`ємною частиною Кредитного договору № К-4438010 є Додаток до Кредитного договору № К-4438010 від 03.07.2012 «Графік платежів згідно Кредитного договору № К-4438010 від 03 липня 2012 р.».

Виходячи з вищевикладеного, Позичальник погодився з усіма істотними умовами договору, йому була надана Банком вся необхідна інформація в письмовому вигляді, про що він зазначив в договорі шляхом його підписання, сукупна вартість кредиту та умови його погашення йому також були зрозумілі. Тому доводи позивача з приводу того, що Позичальником не було отримано повної інформації по кредиту та він не міг об`єктивно оцінити умови кредитного договору, а також те, що умови кредитного договору є несправедливими - є не доведеними та є безпідставними.

Така ж сама правова позиція підтверджується Постановою Верховного суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341 цс15 (далі за текстом): За змістом статей 17, 18 Закону У крайні «Про захист прач споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору с несправедливими, якщо всупереч принцип добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язки на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано; несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, ліпне в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досяглії згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачці документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки: у додатках до кредитного договору «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачкою, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Також ОСОБА_1 отримано лисі-повідомлення щодо надання інформації про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту від 03.07.2012, відповідно до якого, з підписання цього Листа-повідомлення клієнт засвідчує, що перед укладенням Кредитного договору він отримав повну, доступну та вичерпну інформацію щодо умов надання Кредиту, а саме: щодо сукупної вартості Кредиту з урахуванням процентної ставки за ним. переліком та розміром всіх комісій Банку, що пов`язані з наданням супутніх послуг при наданні, обслуговуванні і погашенні Кредиту, щодо розміру щомісячних платежів та орієнтованої сукупної вартості подорожчання Кредиту, враховуючи розмір комісії за супутні послуги при наданні кредиту та обслуговуванні кредитної заборгованості, щодо складових комісій, а також отримав роз`яснення щодо переваг іа недоліків запропонованої йому схеми кредитування, та ці переваги та недоліки, а також умови кредитування, у тому числі складові комісії за супутні послуги при наданні кредиту та обслуговуванні кредитної заборгованості є зрозумілими, і клієнт згоден отримати супутні послуги, пов`язані з наданням кредиту та обслуговуванням кредитної заборгованості.

Цей Лист-повідомлення у разі укладення Кредитного договору № К-4438010 від 03 липня 2012 р. вважається його невід`ємною частиною та детальним розписом сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним. вартості супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача у розумінні п. 3.1 та 3.4 Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил наданням банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Позичальник підтвердив, зазначивши на останній сторінці даного Лпста - повідомлення що «оригінал отримав 03.07.2012 р.» під підпис.

Також надаємо заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 03.07.2012 в кількості 4 штуки, де вони зазначають, то Кредитний договір відповідає їхнім інтересам та ОСОБА_2 дає згоду своєму чоловікові на укладення даного договору, а також на укладення договору поруки.

Таким чином, АТ «Дельта Банк» вважає позов ОСОБА_1 абсолютно необгрунтованим та безпідставним, таким що не підлягає задоволенню.

Окрім зазначеного звертаємо увагу суду на те, що до Полтавського районного суду Полтавської області подано аналогічний позов, але поручителем ОСОБА_2 , де зміст позову, позовні вимоги дослівно відповідають даному позову, різницею є лише особа, яка подає позовну заяву (справа № 545/570/19, суддя Кіндяк І.С.)

Також зазначаємо, що Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку, згідно з яким з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені Законом, зокрема, ст. 37, 38. 47-51 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банки відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідній департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб н 20.02.2017 за № 619 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації А «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора» строк здійснені процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» продовжено на два роки по 04.10.2019 року включно.

В подальшому повторно не з`явився в судові засідання з невідомих суду причин, хоча заздалегідь повідомлявся належним чином , про що маються докази у справі. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності не з`явившихся, належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи.

Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст. 524, 526, 530, 533, 611, 651, 691 ЦК України, позовні вимги підтверджуються матеріалами справи на а. с. 20 -47, 111- 222.

Так судом встановлено, що 03 липня 2012 року позивач уклав з ПАТ «Дельта-Банк» кредитний договір № К-4438010, відповідно до якого Банк зобов`язувався надати грошові кошти в розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч гривень) 00 копійок, строком до 02 липня 2019 року з остаточною виплатою за всі роки в сумі 265 459 (двісті шістдесят п`ять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять гривень) 57 копійок.

В рахунок забезпечення по кредиту позивач передав в іпотеку Банку власну квартиру, про що підписав з Банком договір іпотеки, який посвідчений . Додатково в рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та гр-кою ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 4438010, відповідно до умов котрого остання поручилася за нього відповідати за зобов`язаннями відповідно до умов кредитного договору в солідарному порядку.

Відповідно до ч.1,3 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту від 03.07.2012 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою, сьомою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Зважаючи на те, що кредитним договором від 03.07.2012 року не передбачено переліку послуг, що надаються взамін за сплату комісії за управління кредиту, така умова договору є несправедливою.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року по справі №6-1746цс16.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1 ст.203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Таким чином, суд вважає, що умови кредитного договору, за якими позивач повинен сплатити відповідачу крім відсотків за користування кредитом, ще й комісію, є несправедливими умовами договору та відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» ці умови договору є недійсними. Тому суд вважає обґрунтованим вимогу позивача про визнання умови кредитного договору від 03.07.2012 року щодо сплати комісії за супроводження кредитного договору недійсною.

Керуючись ст. 3, 4, 5, 12, 13, 43, 44, 49, 141, 223, 258-259, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, ст. 525, 530, 589, 590, 599, 629, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

ПозовОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним - задовольнити.

Визнати дії ПАТ «Дельта Банк» неправомірними та визнати недійсним кредитний договір № К-4438010 укладений 03 липня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ЗУ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) розділ XII "Прикінцеві положення" ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: "3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки…продовжуються на строк дії такого карантину".

Рішення надруковано суддею в нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Суддя: О. О. Гальченко