Справа № 548/1109/20
Провадження № 2/548/466/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.09.2020 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - Коновод О. В.

за участю : секретаря судового засідання - Вовк М.І.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 17 липня 2010 року між Позивачем ОСОБА_3 та Відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб, що доводиться свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , виданим 17 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Хорольського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис в Книзі реєстрації шлюбів № 51.

Через різні погляди на сімейне життя та обов`язки подружнє життя у Позивача із Відповідачем не склалося. Розлади у відносинах тривають уже не один рік, спільне господарство не ведеться, спільне майбутнє не планується.

Позивач залишила житло у місті Хорол Полтавської області, де проживала разом із Відповідачем, та зараз проживає окремо від Відповідача у іншій країні - Швеції. Подружжя не має спільних дітей. Втрачені всі фізичні та духовні зв`язки між ними.

За таких обставин Позивач вважає, що можливості зберегти сім`ю немає, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача, а розлучення - єдиний вихід для кожного із подружжя побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю.

Шлюб між Позивачем та Відповідачем розривається вперше.

Позивач на примирення із Відповідачем не згодна, адже фактично шлюбні відносини припинені вже досить давно, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки між ними.

В свою чергу, ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, мотивуючи його тим, що 17 липня 2010 року між ним ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, що доводиться свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , виданим 17 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Хорольського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис в Книзі реєстрації шлюбів № 51.

У період сумісного проживання та ведення спільного господарства подружжям було придбано нерухоме майно:

1) Трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 58,2 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м. Право власності зареєстровано: 1/3 частка - на ОСОБА_1 ; 2/3 частки - на ОСОБА_2 . Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія ВРМ № 173279, укладений 22 липня 2011 року, посвідчений зазначеної дати ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу, зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 1848. Вартість майна згідно Звіту про оцінку станом на 03 серпня 2020 року становить 158 700,00 грн.

2) Трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 40,1 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м, номер запису про право власності: 11173139, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 48. Право власності зареєстровано на ОСОБА_1 . Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія НАР № 758205, укладений 15 вересня 2015 року, посвідчений зазначеної дати ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу. Вартість майна згідно Звіту про оцінку станом на 03 серпня 2020 року становить 103 800,00 грн.

3) Нежитлову будівлю (майстерню з гаражами), розташовану в АДРЕСА_3 , загальною площею 173,6 кв.м., номер запису про право власності: 12843907, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 48. Право власності зареєстровано на ОСОБА_2 . Підстава виникнення права власності: рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2015 року у цивільній справі № 548/2147/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про встановлення факту належності нерухомого майна та визнання права власності на нежитлову будівлю. Вартість майна згідно Звіту про оцінку станом на 03 серпня 2020 року становить 93 700,00 грн.

На даний час між Позивачем за зустрічним позовом та ОСОБА_1 Відповідачем за зустрічним позовом виник спір стосовно володіння, користування та розпорядження спільним сумісним майном, тому ОСОБА_2 вимушений звернутися до суду з даним зустрічним позовом.

Сторони в судове засідання не з"явилися, в позовних заявах прохали суду провести розгляд справи у їх відсутність.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення первісних та зустрічних позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обов`язку в натурі.

Правилами частини третьої статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що з наданих до суду доказів, встановлено, що спільне життя позивача та відповідача не склалося, шлюб носить формальний характер. Між сторонами припинені подружні стосунки і відновлювати їх вони не мають наміру.

Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу Українишлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимогист. 110 Сімейного Кодексу.

Згідно зіст. 24 СК Українишлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позовпро розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно дост. 112 ч.2СК Українисуд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно ч.2ст.114 СК Україниу разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3ст. 115Сімейного кодексу України- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Задовольняючи позов пророзірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позовпро розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально.

Приймаючи до уваги пояснення сторін, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими,зваженими та обміркованимиі подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За вимогами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі ж порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно частин першої та другої статті 355 ЦК України майно, що є власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року №17-рп/2012, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.

За вимогами частини першої статті 368 ЦК України власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частиною 3 ст. 368 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, придбане подружжям під час шлюбу, являється їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

В частини четвертій статті 368 ЦК України закріплено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

Відповідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У частині 1 статті 321 ЦК України визначено, що право приватної власності є непорушним.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частин 1, 2 та 4 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту пунктів 23 та 24 вказаної постанови Верховного Суду України вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 цієї постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Нерухоме майно зазначене вище - є майном, що придбане сторонами під час шлюбу, за спільні кошти, для задоволення інтересів родини, а тому є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між Позивачем та Відповідачем.

Враховуючи обставини, що мають істотне значення, а саме: ступінь трудової та фінансової участі кожного з подружжя в придбанні та утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, суд вважає, за можливе та доцільне відступити від засади рівності часток подружжя та розподілити майно між подружжям в такому порядку:

Виділити ОСОБА_2 , в особисту приватну власність в натурі слідуєте нерухоме майно:

1. Трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 58,2 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м., вартістю 158 700,00 грн.

2. Нежитлову будівлю (майстерню з гаражами), розташовану в АДРЕСА_3 , загальною площею 173,6 кв.м., вартістю 93 700,00 грн.

Виділити ОСОБА_1 , в особисту приватну власність в натурі слідуєте нерухоме майно:

1. Трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 40,1 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м., вартістю 103 800,00 грн.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість первісних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічнних ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, у зв`язку з чим задовольняє їх у повному обсязі.

Приписами ч.1 ст.142 ЦПК України передбачено, що визнання позову Відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.105,109,110,112 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст.1-18,76-81,141,209-241,259,263-265,268 Цивільного процесуального кодексу України,-

УХВАЛИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити повністю.

Шлюб між Позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , та Відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований 17 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Хорольського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис в Книзі реєстрації шлюбів № 51, - розірвати.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, задовольнити повністю.

Визнати спільним сумісним майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , наступне нерухоме майно: 1) Трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 58,2 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія ВРМ № 173279, укладений 22 липня 2011 року, посвідчений зазначеної дати ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу. Вартість майна згідно Звіту про оцінку станом на 03 серпня 2020 року становить 158 700,00 грн.

2) Трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 40,1 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м, номер запису про право власності: 11173139, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 48. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія НАР № 758205, укладений 15 вересня 2015 року, посвідчений зазначеної дати ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу. Вартість майна згідно Звіту про оцінку станом на 03 серпня 2020 року становить 103 800,00 грн.

3) Нежитлову будівлю (майстерню з гаражами), розташовану в АДРЕСА_3 , загальною площею 173,6 кв.м, номер запису про право власності: 12843907, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 48. Підстава виникнення права власності: рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2015 року у цивільній справі № 548/2147/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про встановлення факту належності нерухомого майна та визнання права власності на нежитлову будівлю. Вартість майна згідно Звіту про оцінку станом на 03 серпня 2020 року становить 93 700,00 грн.

Провести поділ спільного сумісного майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , в наступному порядку:

Виділити ОСОБА_2 , в особисту приватну власність в натурі слідуюче нерухоме майно:

1) Трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 58,2 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м., вартістю 158 700,00 грн.

2) Нежитлову будівлю (майстерня з гаражами), розташовану в АДРЕСА_3 , загальною площею 173,6 кв.м., номер запису про право власності: 12843907, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 48, вартістю 93 700,00 грн.

Виділити ОСОБА_1 , в особисту приватну власність в натурі слідуюче нерухоме майно:

1) Трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 40,1 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м., номер запису про право власності: 11173139, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 48, вартістю 103 800,00 грн.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці міста Хорол Полтавської області, зареєстрованій та мешканці : АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 , з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого 07.07.2020 року за квитанцією № 31897713-1 в сумі 840,80 грн., тобто в розмірі 420, 40 грн.

Повернути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю міста Хорол Полтавської області, зареєстрованому та мешканцю : АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 , з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого 25.08.2020 року за квитанцією № 32632392-1 в сумі 2524,00 грн., тобто в розмірі 1262,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 11.09.2020 року.

Учасники справи:

Позивач (за первісним позовом)

Відповідач (за зустрічним позовом), : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Хорол Полтавської області, зареєстрована та мешканка : АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_2

Відповідач (за первісним позовом) :

Позивач (за зустрічним позовом), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець міста Хорол Полтавської області, зареєстрований та мешканець : АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Представник - адвокат Чубенко Жанна Анатоліївна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1414, видане радою адвокатів Полтавської області 25 червня 2014 року, юридична адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя : О.В. Коновод