Справа № 450/62/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/1736/20 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні прокурора Панькевича Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Львівської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Оброшинської сільської ради Пустомитівського району Львівської області на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області в складі судді Даниліва Є.О. від 11 березня 2020 року у справі за позовом Львівської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Оброшинської сільської ради Пустомитівського району Львівської області до ОСОБА_1 , треті особи: Пустомитівська РДА Львівської області, Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Львівській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки,-

в с т а н о в и л а :

ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 березня 2020 року позовну заяву Львівської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Оброшинської сільської ради Пустомитівського району Львівської області до ОСОБА_1 , про (предмет позову): витребувати з чужого незаконного володіння - приватної власності ОСОБА_1 до комунальної власності територіальної громади с. Оброшино в особі Оброшинської сільської ради Пустомитівського району Львівської області об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку площею 2.4842 га кадастровий номер :01:003:0278, за адресою с. Оброшино Пустомитівського району Львівської області, - залишено без розгляду.

Вказану ухвалу оскаржив керівник Львівської місцевої прокуратури №3.

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказує, що оскаржувана ухвала є незаконною і підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Звертає увагу, що ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 08.01.2013 відкрито провадження по справі 450/62/13-ц. Відтак, внаслідок відкриття провадження Пустомитівським районним судом Львівської області фактично підтверджено відповідність вимогам ЦПК України позовної заяви прокурора, поданої в інтересах держави в особі Оброшинської сільської ради. Таким чином, на момент відкриття провадження у справі судом встановлено факт відповідності поданої позовної заяви вимогам статтей 119, 120 ЦПК України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), проте в подальшому, судом безпідставно та необгрунтовано встановлено невідповідність цієї ж позовної заяви положенням ст.ст. 175, 177 ЦПК України. Вказує, що із позовною заявою прокурор звернувся 04.01.2013, тобто до того моменту, як Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, яким викладено ЦПК України в іншій редакції. Відтак, звертаючись 04.01.2013 із позовною заявою в інтересах Оброшинської сільської ради Пустомитівського району Львівської області прокурор не міг виконати вимоги ч.5 ст. 175 ЦПК України в редакції, якої ще не було прийнято Верховною Радою України. При цьому, зазначає, що на момент звернення до суду (04.01.2013) діяльність органів прокуратури була регламентована Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, згідно ст. 36-1 якого, підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Крім цього, ч.4 ст. 36-1 також передбачала, що представництво інтересів громадянина або держави здійснюється прокурором також на підставі заподіяння громадянину або державі шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення чи іншого суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність. Водночас, підставою позову прокурора були обставини, встановленні досудовим слідством у кримінальній справі №164-0048 щодо колишнього сільського голови Оброшинської сільської ради ОСОБА_4 за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст. 364 та ч.2 ст. 366 КК України, про що було зазначено у позовній заяві. Відтак, вважають, що при зверненні із позовом прокурор керувався ч.4 ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, оскільки здійснював представництво інтересів держави у зв`язку із заподіянням шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Також вказує, що протягом тривалого часу Оброшинською сільською радою Пустомитівського району Львівської області не вживаються заходи по захисту прав та інтересів територіальної громади с. Оброшино щодо повернення незаконно наданої земельної ділянки. Вважає, що саме бездіяльність Оброшинської сільської ради Пустомитівського району Львівської області із зверненням до суду з позовом про витребування з незаконного володіння земельної ділянки свідчить про нездійснення цим органом захисту інтересів громади та є підставою для представництва прокуратурою в суді інтересів територіальної громади.

В судове засідання окрім прокурора решта учасників справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Панькевича Р.В. на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, заяви про усунення недоліків від 11.02.2020 року, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на п.8 ч.1 ст. 257 ЦК України, та залишаючи позовну заяву без розгляду виходив з того, що ухвалою суду від 07.02.2020 року позовну заяву залишено без руху та прокуророві надано строк для усунення недоліків позовної заяви, зокрема надати суду обґрунтування підстав звернення до суду із позовною заявою, що розглядається, з урахуванням позиції позивачів. На виконання вимог ухвали суду від 07.02. 2020 року прокурор у встановлений судом строк подав заяву про усунення недоліків. Із цієї заяви слідує, що право прокурора звернутися до суду із цим позовом виникнуло внаслідок тривалої бездіяльності органу місцевого самоврядування щодо захисту інтересів територіальної громади та держави. Проте, суд не погодився з таким твердженням прокурора виходячи з того, Оброшинська сільська рада Пустомитівського району Львівської області вправі здійснювати самопредставництво в своїх інтересах та інтересах держави. Покликання прокурора на ту обставини, що на земельних ділянках, які є предметом спору розташовані водойми загальнодержавного значення і тому спірні правовідносини стосуються інтересів держави не можна вважати обґрунтованим, оскільки прокурор звертається лише в інтересах органу місцевого самоврядування про що чітко зазначено в позовній заяві. Щодо вказівки прокурора на зволікання органу місцевого самоврядування із захистом інтересів громади, що стало підставою для звернення прокурора до суду в інтересах органу місцевого самоврядування, суд зазначив, що Пустомитівським районним судом Львівської області під головуванням судді Данилів Є.О. розглядається кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України. Обвинувачення у цій справі підтримують прокурори Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 3. ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, протягом 1998 - 2006 років перебуваючи на посаді сільського голови Оброшинської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, будучи службовою особою органу місцевого самоврядування, до повноважень якого, згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», належить організація роботи, керівництво відповідною радою та її виконавчим комітетом, підписання прийнятих ними рішень, тощо, в січні 2005 року вчинив зловживання службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки та службове підроблення, що спричинило тяжкі наслідки, а саме будучи службовою особою, зловживаючи владою та службовим становищем, знаючи, що на земельній ділянці площею 6,4842 га знаходяться водні об`єкти і вона не може передаватись у приватну власність, згідно вимог законодавства України, склав та видав завідомо неправдиві рішення сесії Оброшинської сільської ради внаслідок чого громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 незаконно передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 6,4842 га. Так, у 1991 році рішенням виконавчого комітету Пустомитівської районної ради народних депутатів Української РСР тресту «Львівагробуд» було видано Державний акт серії Б № 040287 на право користування землею, відповідно до якого було передано в безстрокове користування земельну ділянку для організації допоміжного господарства площею 5 га на території Оброшинської сільської ради Пустомитівського району, на території дослідного господарства «Оброшино». На вказаній земельній ділянці знаходились водні об`єкти (ставки), які використовувались трестом «Львівагробуд» для риборозведення. Внаслідок реорганізації тресту, правонаступником останнього стало ВАТ «Львівоблсільбуд». У 2002 році, ОСОБА_4 , будучи членом комісії, провів інвентаризацію водних об`єктів на території Оброшинської сільської ради. За результатами проведеної інвентаризації, встановлено, що на вищевказаній земельній ділянці в с. Оброшино знаходиться водний об`єкт (ставок) площею 1,9 га. Даний об`єкт є загальнодержавного значення та використовувався трестом «Львівсільбуд» для риборозведення. Згідно складеного паспорту ставка № 63 від 26.07.2002 у с. Оброшино, в басейні річки Ставчанка знаходиться ставок площею 1,9 га, користувачем та балансоутримувачем якого є ВАТ «Львівсільбуд». На даному об`єкті знаходяться гідротехнічні споруди, а саме: земляна гребля шириною по гребеню 4 м, підпірна споруда - шлюз регулятор 1200х1200, водопідвідна споруда - канал, водоскидна споруда - шандоровий випуск труба D=400 мм, L=10м. Паспорт ставка № 63 від 26.07.2002 був підписаний усіма членами комісії, в тому числі підписаний Оброшинським сільським головою ОСОБА_4 та особисто ним скріплений печаткою Оброшинської сільської ради. В подальшому, Оброшинський сільський голова Братюк В.М., в період часу з грудня 2004 року по січень 2005 року, звернувся в державне підприємство «Західгеодезкартографія», яким було проведено зйомку земельної ділянки, розташованої в с. Оброшино Пустомитівського району в межах державного акту на право користування землею серії Б № 040287 від 1991 року, згідно якої, фактична площа земельної ділянки в межах державного акту становить 6,4842 га. В подальшому, ОСОБА_4 , діючи умисно, в інтересах третіх осіб, достовірно знаючи, що на земельній ділянці площею 6,4842 га знаходяться ставки, знаючи, що на один із ставків загальнодержавного значення було виготовлено паспорт ставка № 63 від 26.07.2002, всупереч ч.2 ст.59, п. д, ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України, ст. 6 Водного кодексу України, відповідно до якого, води (водні об`єкти) є виключно власністю народу України і надаються тільки у користування та приватизації не підлягає, зловживаючи владою та службовим становищем, достовірно знаючи, що сесією Оброшинської сільської ради 12.01.2005 заяви ОСОБА_5 про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, ОСОБА_6 про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, ОСОБА_2 про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1 га та ОСОБА_3 про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,4842 га не розглядались і земельні ділянки у власність їм рішенням сесії не надавались, виготовив, підписав, скріпив гербовою печаткою Оброшинської сільської ради та видав завідомо неправдиві рішення сесії Оброшинської сільської ради № № 190, 191, 192, 193 від 12.01.2005, згідно яких громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 безкоштовно передано у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 6,4842 га. Підроблені рішення № № 190 , 191, 192, 193 від 12.01.2005 були подані в Пустомитівський районний суд Львівської області та взяті до уваги судом при розгляді цивільної справи за позовом ВАТ «Львівоблсільбуд» до Оброшинської сільської ради про визнання рішень незаконними, а також при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до тресту «Львівагробуд» про припинення права користування земельною ділянкою, які в подальшому були об`єднані в одне провадження. Внаслідок цього, оскільки суду не було відомо, що в дійсності рішення № № 190, 191, 192, 193 від 12.01.2005 на сесії Оброшинської сільської ради не приймались та громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не передавалось у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 6,4842 га і судом дані обставини в судовому засіданні та при винесенні рішення від 09.04.2009 не перевірялась, суд було введено в оману, внаслідок чого ним 09.04.2009 було винесено рішення про визнання права власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства за ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно рішень сесії Оброшинської сільської ради № № 190, 191, 192, 193 від 12.01.2005 та у відповідності до площ земельних ділянок, зазначених у вказаних рішеннях, а всього загальною площею 6,4842 га. В подальшому, а саме в травні 2009 року, на підставі вищезгаданих підроблених рішень Оброшинської сільської ради громадяни ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 отримали державні акти на право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, а саме ОСОБА_5 отримала державний акт серії ЯЕ № 5590001 на земельну ділянку площею 2,0000 га, ОСОБА_6 отримав державний акт серії ЯЖ № 649250 на земельну ділянку площею 2,0000 га, ОСОБА_2 отримав державний акт серії ЯЖ №649249 на земельну ділянку площею 1,0000 га та ОСОБА_3 отримав державний акт серії ЯЕ №559002 на земельну ділянку площею 1,4842 га. Загальна площа земельних ділянок, переданих у власність вищевказаним громадянам, становить 6,4842 га, яка, таким чином, фактично вилучена з власності громади села Оброшино, Пустомитівського району, Львівської області та вартість якої, згідно висновку експерта про ринкову вартість становить 274 849 грн., що у 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, чим спричинено тяжкі наслідки охоронюваним законом громадським інтересам. Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні зловживання владою та службовим становищем, тобто умисному, в інтересах третіх осіб, використання службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, чим спричинив тяжкі наслідки, тобто скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Крім цього, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи протягом 1998 - 2006 років на посаді сільського голови Оброшинської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, будучи службовою особою органу місцевого самоврядування, до повноважень якого, згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», належить організація роботи, керівництво відповідною радою та її виконавчим комітетом, підписання прийнятих ними рішень, тощо, в січні 2005 року вчинив службове підроблення, що спричинило тяжкі наслідки, а саме будучи службовою особою, склав та видав завідомо неправдиві рішення сесії Оброшинської сільської ради внаслідок чого громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 незаконно передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 6,4842 га, при цьому достовірно усвідомлюючи, що рішення про передачу у власність вказаним громадянам, сесією сільської ради не приймались. Так, ОСОБА_4 , діючи умисно, в інтересах третіх осіб, достовірно знаючи, що на земельній ділянці площею 6,4842 га знаходяться ставки, достовірно знаючи, що сесією Оброшинської сільської ради 12.01.2005 заяви ОСОБА_5 про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, ОСОБА_6 про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, ОСОБА_2 про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1 га та ОСОБА_3 про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,4842 га не розглядались і земельні ділянки у власність їм рішенням сесії не надавались, виготовив, підписав, скріпив гербовою печаткою Оброшинської сільської ради та видав завідомо неправдиві рішення сесії Оброшинської сільської ради № № 190, 191, 192, 193 від 12.01.2005, згідно яких громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 безкоштовно передано у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 6,4842 га. В подальшому, а саме в травні 2009 року, на підставі вищезгаданих підроблених рішень Оброшинської сільської ради громадяни ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 отримали державні акти на право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, а саме ОСОБА_5 отримала державний акт серії ЯЕ № 5590001 на земельну ділянку площею 2,0000 га, ОСОБА_6 отримав державний акт серії ЯЖ № 649250 на земельну ділянку площею 2,0000 га, ОСОБА_2 отримав державний акт серії ЯЖ №649249 на земельну ділянку площею 1,0000 га та ОСОБА_3 отримав державний акт серії ЯЕ №559002 на земельну ділянку площею 1,4842 га. Загальна площа земельних ділянок, переданих у власність вищевказаним громадянам, становить 6,4842 га, яка, таким чином, фактично вилучена з власності громади села Оброшино, Пустомитівського району, Львівської області та вартість якої, згідно висновку експерта про ринкову вартість становить 274 849 грн., що у 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, чим спричинено тяжкі наслідки охоронюваним законом громадським інтересам. Із наведеного слідує, що предмет доказування у кримінальній справі та предмет позову у цивільній справі є пов`язаними, оскільки земельні ділянки про які вказується стороною обвинувачення в обвинувальному висновку, в частині, є тими ж земельними ділянками, право користування якими є предметом спору у цій цивільній справі. Провадження у кримінальній справі не завершено. Суд зазначив, що в основу позову поставлено обставини, що встановлені під час досудового слідства у кримінальній справі, які перевіряються під час судового розгляду кримінальної справи. Беручи до уваги встановлені судом обставини, суд вважав, що не можна однозначно стверджувати, що орган місцевого самоврядування не захищає своїх прав, оскільки способи захисту таких прав є різними, і кожний учасник правовідносин вправі самостійно обирати спосіб захисту. На підставі наведеного суд прийшов до висновку, що шляхом подання прокурором 11.02.2020 року суду заяви про усунення недоліків, вимоги ухвали суду від 07.02. 2020 року не виконано та не обґрунтовано перед судом існування підстав для звернення до суду з позовом прокурора в інтересах держави в особі Оброшинської сільської ради Пустомитівського району Львівської області до ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає, що такі висновки зроблені судом без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення; висновки суду обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими - не доведені.

4.01.2013 прокурор Пустомитівського району Труба Р. звернувся в інтересах держави в особі Оброшинської сільської ради Пустомитівського району, Державної інспекції сільського господарства у Львівській області в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Управління Держкомзему у Пустомитівському районі, у якому просив:

?прийняти рішення про визнання недійсним та скасувати реєстрацію державного акту серія ЯЖ №649249 на земельну ділянку площею 1 га, яка знаходиться на території Оброшинської сільської ради виданого ОСОБА_2 ;

?зобов`язати ОСОБА_2 повернути земельну ділянку площею 1 га за належністю Оброшинській сільській раді.

22.11.2019 заступник керівника Львівської місцевої прокуратури №3 Томашевський А. подав заяву про збільшення позовних вимог до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Пустомитівська РДА Львівської області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області, у якій просив:

?витребувати з чужого незаконного володіння - приватної власності ОСОБА_1 до комунальної власності територіальної громади с. Оброшино в особі Оброшинської сільської ради Пустомитівського району Львівської області об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку площею 2,4842 га кадастровий номер :01:003:0278, за адресою с.Оброшино Пустомитівського району Львівської області.

В обґрунтування позову прокурор зазначив, що за результатами проведеної перевірки 07.09.2012 прокуратурою Пустомитівського району порушено кримінальну справу №164-0048 щодо колишнього сільського голови Оброшинської сільської ради ОСОБА_4 , за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України. Встановлено, що ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді сільського голови Оброшинської сільської ради в січні 2005 року вчинив зловживання службовим становищем та службове підроблення, а саме будучи службовою особою, зловживаючи владою та службовим становищем, знаючи що на земельній ділянці площею 5 га знаходяться водні об`єкти і вона не може передаватись у приватну власність, згідно вимог законодавства України, склав та видав завідомо неправдиві рішення сесії Оброшинської сільської ради №№190,191,192,193 від 12.01.2005, внаслідок чого громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 незаконно передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 6,4842 га. Вищевказаними протиправними діями незаконно вилучено від постійного користувача вищевказану земельну ділянку. Зазначає, що Оброшинська сільська рада, як дійсний власник спірної земельної ділянки, не була стороною правочинів, та не вчиняла будь-яких дій на її відчуження, а відтак вказане нерухоме майно вибуло з володіння власника поза його волею, що у свою чергу, є підставою, відповідно до ст. 388 ЦК України, для витребування цього майна з чужого незаконного володіння на користь територіальної громади с. Оброшино в особі Оброшинської сільської ради.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 8 січня 2013 року відкрито провадження у справі за позовом прокурора Пустомитівського району Львівської області в інтересах держави в особі Оброшинської сільської ради Пустомитівського району, Державної інспекції сільського господарства у Львівській області до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки.

22.11.2019 року заступником керівника Львівської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Оброшинської сільської ради Пустомитівського району подано заяву про збільшення позовних вимог.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 лютого 2020 року позовну заяву Львівської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Оброшинської сільської ради Пустомитівського району Львівської області до ОСОБА_1 , про (предмет позову): витребувати з чужого незаконного володіння - приватної власності ОСОБА_1 до комунальної власності територіальної громади с. Оброшино в особі Оброшинської сільської ради Пустомитівського району Львівської області об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку площею 2,4842 га кадастровий номер :01:003:0278, за адресою с. Оброшино Пустомитівського району Львівської області залишено без руху для надання суду обґрунтування підстав звернення до суду із позовною заявою, що розглядається, з урахуванням позиції позивачів, оскільки прокурором при подачі позову не виконано вимоги ч. 5 ст. 175 ЦПК України, а саме не зазначено підстави звернення до суду.

На виконання вимог вказаної ухвали заступником керівника Львівської місцевої прокуратури №3 подано заяву про усунення недоліків в якій зазначається, що протягом тривалого часу Оброшинською сільською радою Пустомитівського району Львівської області не вживаються заходи по захисту прав та інтересів територіальної громади с. Оброшино щодо повернення незаконно наданої земельної ділянки.

Повноваження прокурора у спірних правовідносинах визначено, зокрема, Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру».

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до змісту ст. 36-1 ЗУ «Про прокуратуру» (в редакції чинній на час подання позовної заяви), представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Представництво інтересів громадянина або держави здійснюється прокурором також на підставі заподіяння громадянину або державі шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення чи іншого суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність. За наявності підстав, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом:

1) звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями);

2) вступати у справу, порушену за позовами (заявами, поданнями) інших осіб, на будь-якому етапі розгляду;

3) ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи;

4) брати участь у розгляді справ.

Обираючи форму представництва, передбачену частиною п`ятою цієї статті, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.

З метою вирішення питання про наявність підстав для ініціювання перегляду судових рішень у справі, розглянутій без участі прокурора, вступ у розгляд справи за позовом (заявою, поданням) іншої особи прокурор має право знайомитися з матеріалами справи в суді, робити виписки з неї, отримувати копії документів, що знаходяться у справі.

Отже, винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Згідно ч. 3 ст. 45 ЦПК України (в редакції чинній на час звернення з позовною заявою), з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. При цьому прокурор повинен надати суду документи, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України (в редакції чинній на даний час) у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Ч. 5 ст. 175 ЦПК України в редакції, на яку посилався суд в ухвалі про залишення позовної заяви без руху 7.02.2020 року, станом на час звернення прокурора з позовом не існувало.

У справі, що розглядається, прокурор, звертаючись до суду з позовом відповідно до вимог статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. 45 ЦПК України, обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому полягає порушення інтересів держави, та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Крім того, прокурор, обґрунтовуючи підстави для представництва в суді інтересів держави, зазначив, що Оброшинською сільською радою тривалий час не вживались заходи щодо захисту інтересів держави - повернення земельної ділянки у державну власність, яка набута у приватну власність фізичною особою внаслідок вчинення неправомірних дій.

У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що «відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України».

Так, сам факт незвернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Вказаний висновок у повній мірі відповідає, також, правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що згідно із підпунктом 1 пункту «б» частини першої статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» саме до делегованих повноважень органів місцевого самоврядування (повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом) належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель.

За таких обставин, слід вважати, що суд першої інстанції зробив необґрунтований висновок про залишення позовної заяви без розгляду.

Крім цього, відкриваючи провадження у справі 08 січня 2013 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області мотивував ухвалу тим, що позовна заява відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК України (а.с.14). Жодних недоліків цієї заяви в частині відсутності обґрунтування прокурором підстави для здійснення представництва інтересів держави суд першої інстанції не виявив, і позовну заяву прокурора саме з цих підстав без руху не залишав.

Тому суд першої інстанції, допустивши прокурора до участі у справі, розглядаючи справу з його участю протягом семи років, не мав підстав залишити позову заяву без руху з підстав не виконання вимог ч.5 ст. 175 ЦПК України, якої на час звернення до суду не існувало, та згодом через невиконання вимог такої ухвали залишати позовну заяву без розгляду у зв`язку з відсутністю у прокурора повноважень на представництво інтересів держави.

Вказане відповідає, також, правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25.03.2020 року у справі №295/19577/14-ц.

Крім цього, слід вказати і про те, що посилання суду в ухвалі про залишення позовної заяви без руху на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду є помилковим, оскільки вказані правові позиції стосуються в своїй більшості виключно самостійного звернення до суду прокурора, а в даному випадку до суду звернувся прокурор в інтересах Оброшинської сільської ради.

Враховуючи вказане, у суду першої інстанції не було підстав для залишення позовної заяви без руху та залишення позовної заяви без розгляду з підстав не виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, а тому оскаржувану ухвалу, як таку, що постановлена без дотримання вимог закону та всупереч обставинам, що мають значення слід скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до вказаного слід задовольнити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п. 6, 379 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу керівника Львівської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Оброшинської сільської ради Пустомитівського району Львівської області - задовольнити.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 березня 2020 року - скасувати.

Справу направити до Пустомитівського районного суду Львівської областідля продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2020 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Ю.Р. Мікуш

М.М. Шандра