У Х В А Л А

05.03.2020 року суддя Городоцького районного суду Львівської обл. Українець П.Ф., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 03.03.2020р. звернулась в суд із заявою про забезпечення позову, просить накласти арешт на рухоме майно - автомобіль «Opel Astra», н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску; заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користуватись цим автомобілем; заборонити регіональному сервісному центру МВС у Львівській обл. знімати з обліку та реєструвати такий; забезпечити збереження автомобіля шляхом тимчасового вилучення державних номерних знаків; доручити поліції у випадку експлуатації автомобіля (в т.ч. без реєстраційних державних знаків) забезпечити його збереження, шляхом поміщення на штрафмайданчик, мотивуючи тим, що з 04.10.2017р. автомобіль був у її власності, що 21.06.2019р. ОСОБА_2 , без її відома, зареєстрував автомобіль на себе, а 25.06.2019р. видав довіреність, на ОСОБА_3 , якою в т.ч. уповноважив останнього на продаж, обмін, зняття з обліку вищеозначеного автомобіля, інше. Місцезнаходження транспортного засобу їй зараз не відоме, вона вважає, що такий може бути відчужений, має намір звертатись із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Вивчивши заяву і додані матеріали, приходжу до наступного висновку.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 153 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 5 і ч. 6 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК Укра їни, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Згідно ч. 9 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові №6-846цс16 від 17.10.2018р.

ОСОБА_1 просить про забезпечення позову до подачі позовної заяви в т.ч. у спосіб накладення арешту на рухоме майно - автомобіль «Opel Astra», н.з. НОМЕР_1 , мотивуючи тим, що із 04.10.2017р. була власником означеного транспортного засобу, що ОСОБА_2 , без її відома «здійснив відчуження та реєстрацію автомобіля на себе», інше, вона має намір «підготовити та подати у строк передбачений ЦПК України позов до ОСОБА_2 , про визнання права власності за ОСОБА_1 ».

Разом з тим у заяві не вказано ціни позову, про забезпечення якого просить ОСОБА_1 , до такої не додано доказів, на підтвердження покликань ОСОБА_1 , що із 04.10.2017р. вона була власником вищеозначеного транспортного засобу.

ОСОБА_1 просить про застосування кількох видів забезпечення позову, між тим, заява не містить обґрунтування необхідності застосування кожного із них, як і не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Слід також звернути увагу, що ОСОБА_1 , звертаючись із заявою про забезпечення позову, покликається про намір звертатись із позовом до ОСОБА_2 про визнання за нею права власності.

Однак ОСОБА_1 не конкретизовано предмету позову, із яким має намір звертатись до суду.

Заява ОСОБА_1 не містить обґрунтування необхідності забезпечення позову з покликанням на докази щодо несумлінних дій ОСОБА_3 , спрямованих на відчуження зазначеного автомобіля чи інше, а отже, що останній таким чином намагається утруднити в майбутньому виконання судового рішення у випадку задоволення заявлених вимог.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що заява про забезпечення позову подана без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, а тому таку слід повернути заявнику.

Керуючись ст.ст. 149-153, 261, 353 ЦПК України, -

у х в а л ю ю :

заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя П.Ф.Українець