Справа № 152/215/19
РІШЕННЯ
Іменем України
05 березня 2020 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ганкіної І.А.,

при секретарі Жигаровій Д.О.

за участі:

заявника ОСОБА_1 ,

адвоката заявника Дудчика М.У.,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Вінницького районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про встановлення особи та встановлення факту проживання на території України за рішенням суду, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення особи та встановлення факту проживання на території України, посилаючись на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Івашківці, Шаргородського району Вінницької області. 23.11.1985 року він був призваний на військову службу, після закінчення якої, 30.11.1988 року був направлений на постановку на військовий облік до Ленінського РВК м. Саратов. 06.05.1989 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 . 28.11.1996 року він був знятий з обліку в Ленінському РВК м. Саратові (Росія). В грудні 1996 року ОСОБА_1 , прибув на територію Івашківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області та до 2018 року проживав без реєстрації по АДРЕСА_1 . Також вказує, що 22.06.2018 року він був взятий на облік у Комунальному закладі «Обласний комплексний центр надання соціальних послуг», який знаходиться за адресою: вул. Гагаріна, 20 Б, смт. Вороновиця, Вінницького району Вінницької області, як особа, яка не має постійного місця проживання.

У 1996 році ОСОБА_1 при невідомих обставинах втратив паспорт громадянина Російської Федерації на своє ім`я, виданий Ленінським РВ м. Саратова. Зазначає, що він подавав до Вінницького районного відділу Державної міграційної служби України у Вінницькій області заяву щодо отримання громадянства України та оформлення паспорта громадянина України, з підстави втрати паспорта громадянина РФ, де вказав, що в період з 1985 по 1996 роки перебував на території Російської Федерації, у зв`язку з перебуванням на строковій службі, пізніше продовжив службу у військовому званні прапорщика у м. Саратів РФ. Після звільнення з військової служби з 21.11.1988 року по 28.11.1996 року проживав у м. Саратові Російської Федерації. 28.11.1996 року заявник був знятий з військового обліку у Ленінському районному військкоматі м. Саратів. Окрім того, зазначив про те, що народився на території України, про що видано відповідне свідоцтво про народження. Проте, Вінницьким районним відділом Державної міграційної служби України у Вінницькій області було відмовлено у визнанні вказаної особи громадянином України та у видачі йому паспорта громадянина України на підставі того, що у період з 1985 року по 1996 роки він перебував на території Російської Федерації. В ході перевірки встановлено, що він є громадянином Російської Федерації. Крім того, при подачі заяви з питань набуття громадянства за спрощеним порядок необхідно надати документ, який посвідчує особу. Внаслідок втрати паспорта він не може самостійно підтвердити свою особу і таким чином отримати паспорт громадянина України.

Вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду із даною заявою, в якій заявник просить встановити факт встановлення особи та встановити факт проживання на території України за рішенням суду.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 власну заяву підтримав, просив повністю задовільнити її вимоги. Суду показав, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Івашківці, Шаргородського району Вінницької області. У 1985 році він був призваний на військову службу, після закінчення якої у 1988 року був направлений на постановку на військовий облік до Ленінського РВК м. Саратов. У 1989 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 з якою проживав до 1996 року і після розлучення повернувся на Україну в рідне село. У селі жив без реєстрації, підробляв на різних роботах, паспорт втратив, але його не відновлював, так як страждав на алкогольну залежність. Паспорт мав громадянина РФ. З 1996 року місце проживання не змінював, жив у селі і натепер бажає отримати громадянство України, але позбавлений такої можливості, так як втратив свій паспорт та не може його відновити. В зв`язку з вказаним він просить встановити його особу та факт його проживання на Україні.

В судовому засіданні представник заявника адвокат Дудчик М.У. підтримав позицію свого довірителя.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 заперечив, щодо даної заяви, в задоволені просив відмовити. Суду показав, що заявнику слід відновити свій паспорт громадянина РФ, оскільки встановити його особу іншим чином не можливо. Факт його проживання на Україні з 1996 року не надає сам по собі право на отримання громадянства України, а для встановлення особи визначений інший порядок, поза межами судового реагування. Особа встановлюється не рішенням суду, а відповідним документом, що посвідчує особу та її громадянство.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в селі Івашківці Шаргородського району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 08.06.2004 року ОСОБА_1 (а.с.12).

23.11.1985 року ОСОБА_1 був призваний на військову службу, після закінчення якої, 30.11.1988 року був направлений на постановку на військовий облік до Ленінського РВК м. Саратов, що підтверджується копією військового квитка (а.с.13).

06.05.1989 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 (а.с.14).

28.11.1996 року ОСОБА_1 був знятий з обліку в Ленінському РВК м. Саратові (Росія) (а.с.14/зворіт).

В грудні 1996 року ОСОБА_1 , прибув на територію Івашківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області та до 2018 року проживав без реєстрації по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки № 605 від 23.06.2014 року (а.с.15).

Факт проживання заявника на території Івашківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області підтверджує взяття ОСОБА_1 22.06.2018 року на облік у Комунальному закладі «Обласний комплексний центр надання соціальних послуг» за посвідченням за № 41 від 22.06.2018 року КЗ «Обласний комплексний центр надання соціальних послуг»(а.с.16), довідка виконавчого комітету Івашківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області за №605 від 23.06.2014 року (а.с.15), а також покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які показали, що ОСОБА_1 знають з народження та школи, та підтвердили, що заявник з 1996 року по теперішній час проживає у с. Івашківці, Шаргородского району, працює на різних роботах. Свідок ОСОБА_5 також показала, що ОСОБА_1 її однокласник, після школи пішов у армію, проходив військову службу в РФ, а у 1996 році повернувся до рідного села та його не покидав.

Даний факт суд вважає доведеним та таким, що підлягає до встановлення через судове рішення, за яким слід встановити, що ОСОБА_1 проживав в с. Івашківці, Шаргородського району Вінницької області, на території України в період з грудня 1996 року по теперішній час.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного відділу Державної міграційної служби України у Вінницькій області заяву щодо отримання громадянства України та оформлення паспорта громадянина України, з підстави втрати паспорта громадянина РФ, де вказав, що в період з 1985 по 1996 роки перебував на території Російської Федерації, у зв`язку з перебуванням на строковій службі, пізніше продовжив службу у військовому званні прапорщика у м. Саратів РФ. Після звільнення з військової служби з 21.11.1988 року по 28.11.1996 року проживав у м. Саратові РФ. 28.11.1996 року знятий з військового обліку у Ленінському районному військкоматі м. Саратів. Окрім того, зазначив про те, що народився на території України, про що видано відповідне свідоцтво про народження (а.с.52).

Згідно ст. 315 Цивільного процесуального кодексі України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України
Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.
Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, був затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.
Згідно пункту 8 вказаного Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.
Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення учасників справи та свідків, а також враховуючи диспозитивність процесу та вимоги заявника, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для лише встановлення юридичного факту постійного проживання заявника ОСОБА_1 в с. Івашківці, Шаргородського району Вінницької області, на території України в період з грудня 1996 року по теперішній час, оскільки даний факт є доведеним наявними в матеріалах справи доказами.
При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)».
Щодо встановлення особи, суд зазначає наступне:
Згідно п.39 Порядку №302 рішення про оформлення паспорта приймається територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності особи до громадянства України.
В свою чергу п.43 Порядку №302 передбачено, що у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками, проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до МВС, Національної поліції, Мінюсту, органів ДФС, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник.
Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС.
Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи за формою, встановленою МВС.
Суд зауважує, що ОСОБА_1 не було надано жодного доказу, що передбачений п.35 Порядку №302, також не надано письмового звернення в довільній формі до державної міграційної служби, в якому б зазначалася інформація про адресу місць проживання, навчання, роботи, установ виконання покарань та інша інформація, відомості про батьків або інших родичів, які можуть бути залучені до проведення процедури встановлення особи. Єдиним доказом особи, поданим заявником є свідоцтво про народження особи ОСОБА_1 від 08.06.2004 року.
Крім того, судом є встановленою та обставина, що ОСОБА_1 є громадянином РФ і громадянство не змінював, що підтвердив власними показами.
Оскільки процедурі ідентифікації особи, передує процедура встановлення особи відповідними органами, які мають інформацію щодо власного громадянина, як то: документів з фотокартками, інформації з органів МВС, національної поліції, Мінюсту, органів ДФС, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави РФ або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для встановлення особи ОСОБА_1 шляхом постановлення судового рішення про задоволення вказаної вимоги заяви.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 11,12, 13,18, 247, 315, 316 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовільнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в с. Івашківці, Шаргородського району Вінницької області, на території України в період з грудня 1996 року по теперішній час.

У встановленні особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для видачі документів, що посвідчують особу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.А. Ганкіна