Справа № 159/3864/19 Головуючий у 1 інстанції: Лесик В. О.
Провадження № 22-ц/802/462/20 Категорія: 48 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Лимар Р. С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Садівничий масив «Урожай», про відшкодування майнової та моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на те, що вона є власником земельної ділянки, яка розташована на території Садівничого масиву «Урожай» (далі - СМ «Урожай») в м. Ковелі Волинської області та на якій знаходилась впорядкована зона із доглянутих зелених насаджень: дерев, кущів та газонів.

Позивач також вказувала, що 14 квітня 2018 року її батько ОСОБА_4 виявив, що внаслідок пожежі частина зазначених зелених насаджень на її земельній ділянці була знищена вогнем.

Вважає, що пожежа сталась внаслідок необережного поводження із вогнем землекористувача суміжної земельної ділянки - відповідача ОСОБА_1 , який спалював суху траву на власній земельній ділянці, і після чого із-за пориву вітру вогонь перекинувся на її земельну ділянку.

Крім того, ОСОБА_3 вказувала, що 20 квітня 2018 року зверталась до Ковельського ВП ГУНП у Волинській області з повідомленням про вчинення злочину - умисного підпалу майна відповідачем ОСОБА_1 , а 24 квітня 2018 року за цим зверненням до ЄРДР за № 0000897 було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення. 03 травня 2018 року провідним інспектором Ковельського МРВ УДСНС України у Волинській області Курантом Б. К. було складено акт про пожежу, у якому зазначено, що причиною пожежі є необережне поводження з вогнем невстановленої особи. 31 грудня 2018 року кримінальне провадження у відповідності до постанови слідчого СВ Ковельського ВП ГУНП у Волинській області Бірука А. О. було закрито з тих підстав, що у діянні ОСОБА_1 відсутні ознаки кримінального правопорушення. При цьому, виділено необхідні матеріали і направлено до компетентного органу для вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за самовільне спалювання рослинності або її залишків.

Також позивач зазначала, що внаслідок необережного поводження відповідача ОСОБА_1 з вогнем були знищені належні їй зелені насадження, тим самим завдано їй майнову шкоду на загальну суму 23 030 грн та спричинено моральну шкоду, яка полягає у перенесених душевних стражданнях, і яку вона оцінює в 10 000 грн.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_3 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь 23 030 грн майнової та 10 000 грн моральної шкоди, а також відшкодувати їй понесені судові витрати по справі.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на невірну оцінку судом зібраних доказів та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову не відповідають дійсним обставинам справи, а саме матеріалам кримінального провадження 0000897 за її заявою про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, та показанням свідків, які на її думку свідчать про те, що саме дії відповідача - спалювання ним залишків сухої рослинності на власній земельній ділянці і розповсюдження вогню на суміжну земельну ділянку, призвели до пошкодження належних їй зелених насаджень. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив їй у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просив вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 просила суд скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_3 не надала належних і допустимих доказів того, що саме внаслідок неправомірних, винних дій відповідача ОСОБА_1 , а не іншої невстановленої особи, їй була завдана майнова та моральна шкода.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0675 га, яка розташована на території СМ «Урожай» в м. Ковелі Волинської області, з цільовим призначенням земельної ділянки для ведення садівництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 04 жовтня 2011 року (а.с.27-28). Згідно пояснень позивача та наявних у справі доказів, на цій земельній ділянці знаходилась впорядкована зона із доглянутих зелених насаджень: декоративних дерев, кущів та газонів.

20 квітня 2018 року позивачем ОСОБА_3 до Ковельського ВП ГУНП у Волинській області було направлено повідомлення про вчинення злочину суміжним землекористувачем - відповідачем по справі ОСОБА_1 , з яким у неї та її батька існують неприязні стосунки, про можливу наявність у його діях ознак умислу на знищення належного їй майна шляхом підпалу. 24 квітня 2018 року до ЄРДР за № 0000897 було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України та розпочато кримінальне провадження.

У вказаному кримінальному провадженні зазначено, що 14 квітня 2018 року ОСОБА_4 - батько позивача, прибувши на належну їй земельну ділянку, виявив на ній знищені та пошкоджені внаслідок підпалу сухої трави багаторічні зелені насадження: туї, ялинки, декоративні кущі, у зв`язку з чим ОСОБА_3 як власнику земельної ділянки було завдано майнову шкоду.

З наявної у матеріалах справи постанови слідчого СВ Ковельського ВП ГУНП у Волинській області від 31 грудня 2018 року слідує, що кримінальне провадження № 0000897 закрито за відсутності в діях відповідача ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення з виділенням та направленням матеріалів до компетентного органу Державної екологічної інспекції у Волинській області про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 77-1 КУпАП (самовільне випалювання рослинності або її залишків) (а.с.13-14).

Як вбачається з акту про пожежу Ковельського МРВ УДСНС України у Волинській області від 03 травня 2018 року, пожежа виявлена 14 квітня 2018 року ОСОБА_4 , згадана пожежа виникла в період з 10 по 14 квітня 2018 року на відкритій території і земельній ділянці в м. Ковель, в масиві «Урожай», власник земельної ділянки ОСОБА_3 , причина пожежі - необережне поводження з вогнем невстановленою особою (а.с.24).

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не притягувався.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що фізична чи юридична особа має право на відшкодування в повному обсязі майнової шкоди, завданої її майну, а також на відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна особою, яка її завдала, у разі якщо дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, на думку колегії суддів, позивач ОСОБА_3 всупереч ст. 81 ЦПК України, не довела та не надала належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що саме внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 їй була завдана майнова шкода у вигляді знищення багаторічних зелених насаджень на належній їй земельній ділянці, що між діями відповідача і виникненням пожежі є причинний зв`язок та вина останнього, на що вона посилалася як на підставу своїх позовних вимог, а тому підстави для відшкодування позивачу майнової шкоди відповідачем відсутні.

Оскільки підстави для відшкодування позивачу ОСОБА_3 майнової шкоди відсутні, той відсутні підстави для відшкодування їй моральної шкоди, завданої унаслідок пошкодження вогнем зазначеного вище майна - декоративних дерев, зелених насаджень.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції, встановивши зазначені обставини справи та врахувавши наявні у ній докази, дійшов правильного висновку про безпідставність заявленого ОСОБА_3 позову.

Отже, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене судом першої інстанції рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 відповідає вимогам закону.

Наведені позивачем ОСОБА_3 в апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення ним норм матеріального права, не спростовують вірних висновків суду, а є її власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи і не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: