ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року

Справа № 629/3072/19

Провадження № 22 ц/ 818/966/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Харківський державний автомбільно дорожний коледж,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Харківського державного автомбільно дорожного коледжу на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області, ухвалене 7 листопада 2019 року у складі судді Каращука Т.О., -

УСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, після уточнення якого 20.08.2019 (а.с. 73 92) просив поновити йому строк для звернення до суду, визнати незаконним наказ Харківського державного автомбільно дорожного коледжа (надалі ХДАДК) № 03-01/26-к від 06.05.2019 про його звільнення; поновити його роботі на посаді викладача спеціальних дисциплін Лозівської філії ХДАДК; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та 25 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що з 29.08.2005 працював в Лозівській філії Харківського автомобільно-дорожнього технікуму (з 11 липня 2017 року - Лозівській філії Харківського державного автомобільно-дорожнього коледжу (далі ЛФ ХДАДК)) на посаді викладача спеціальних дисциплін. Дев`ятого квітня 2019 року Міжрайонною спеціалізованою цереброваскулярною МСЕК позивача визнано інвалідом і йому надана ІІІ група інвалідності загального захворювання, строком до 01.05.2020. Після цього наказом директора ЛФ ХДАДК ОСОБА_1 був направлений на позачерговий медичний огляд для з`ясування відповідності займані посаді у зв`язку зі станом здоров`я. Головою комісії була надана Медична довідка №б/н від 25.04.2019 з зазначенням про непридатність позивача до роботи за професією, що стало підставою для прийняття адміністрацією ЛФ ХДАДК рішення про відсторонення позивача від роботи та його наступного звільнення з займаної посади за п.2 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України). Проте згідно з консультаційним висновком спеціаліста КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» позивачу не заборонено працювати викладачем. У повідомленні МСЕК про результати огляду від 10.04.2019, що було направлене на адресу відповідача, зазначено, що позивачу протипоказані значні психо-емоційні навантаження. У зв`язку з викладеним позивач неодноразово звертався до адміністрації ЛФ ХДАДК з вимогою поновити його на роботі, однак листом від 05.06.2019 йому у цьому було відмовлено.

У зв`язку з неможливістю вирішити спір у досудовому порядку, 04.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів. Вважає, що пропустив строк на звернення до суду поважних причин, оскільки є юридично не обізнаною людиною, намагався врегульувати спір у досудовому порядку. При його звільненні адміністрація відповідача грубо порушила вимоги Закону України « Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», оскільки не забезпечила дотримання його прав на працевлаштування як інваліда. Незаконне звільнення завдало йому стаждань у зв`язку із втратою звичаних життєвих зв`язків, приниженням його гідності та відстуністю можливості утримувати родину.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 7 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволений. Поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду. Визнано наказ № 03-01/26-к від 06.05.2019 про звільнення позивача незаконним. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді викладача спеціальних дисциплін ЛФ ХДАДК. Стягнуто з останнього на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.05.2019 до дня поновлення на роботі та 25 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ЛФ ХДАДК на користь держави судовий збір у розмірі 3 457 грн 80 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач намагався врегулювати самостійно спір, у зв`язку з цим ним було пропущено строк для подання позову з поважних причин, тому цей строк підлягає поновленню. Посилання відповідача на невідповідність позивача займаній посаді за станом здоров`я як на підставу для його звільнення не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. З наданих сторонами ксерокопій медичних довідок не вбачається, що ОСОБА_1 є непридатним для роботи викладачем спеціальних дисциплін. Твердження ХДАДК про те, що фактичною причиною звільнення стала відсутність у позивача обов`язкового медичного огляду, тобто невиконання позивачем вимог діючих імперативних норм щодо проходження обов`язкових медичних оглядів, а не факт встановлення інвалідності, також не знайшли підтвердження в матеріалах справи. Відповідач в супереч вимог КЗпП України не запропоував відповідачу переведення на іншу роботу та звільнив його без попередньої згоди профспілкового комітету. Тому суд дійшов до висновку про незаконність наказу про звільнення позивача, що відповідно до вимог закону є підставою для його поновлення на роботі та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Незаконне звільнення позивача свідчить про порушення його права на працю та завдало йому страждань, викликало психічне напруження, що негативно вплинуло на його стан здоров`я, принизило його гідність, підірвало авторитетет у сім`ї та серед оточуючих людей, змусило нести ОСОБА_1 додаткові витрати тому, що він став безробітним. Тому суд уважав доведеним факт завдання протиправиними діями ХДАДК моральної шкоди позивачу у розмірі 25 000 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ХДАДК подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. ОСОБА_1 є непридатним для роботи викладачем, тому звільнений згідно з ч.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я, що підтверджується належними доказом - довідкою медичної кмісії КЗОЗ «Лозівське ТМО «Лозівська міська лікарня» від 25.04.2019 про непридатність позивача для роботи за професією виклладача. Суд зазначеному доказу належної оцінки не дав та зробив свій висновок на підставі консультативного висновку лікаря, який однособово не уповноважений встановлювати професійну непридатність. Висновок суду про відстуність у довідці МСЕК висновку про непридатність позивача для роботи за професією викладача суперечить вимогам закону, оскільки МСЕК встановив професійну непридатність позивача, а спеціальний орган, який здійснює медичний огляд педагогічних працівників - медична кмісія КЗОЗ «Лозівське ТМО «Лозівська міська лікарня» уточинила зазначений висновок. Отже, незалежні рішення обох медичних комісій мають виконуватися рівнозначно. Позивач, отримавши висновок медичної кмісії КЗОЗ «Лозівське ТМО «Лозівська міська лікарня» від 23.05.2019, не здіснив жодних дій з повторного проходження обов`язкового медичного обстеження і ним не отриманий відповідний допуск до роботи. Неможливість переведення позивача на іншу роботу в коледжі обумовлюється відсутністю вакантних посад. Відсутність згоди профспілки на звільнення позивача не є підставою для його поновлення на роботі, оскілки відповідно до вимог закону суд сам повинен був направити відповідний запит до профспіки, чого ним зроблено не було. Крім цього, суд не врахував, що позивач працював у відповідача на підставі контракту, який є строковою формою трудового договору, і на момент прийняття судом оскаржуваного рішення вже сплив. Лише на припищеннях та без належних доказів суд визнав доведеним факт завдання позивачу морадльної шкоди у розмірі 25000 грн.

Відзмву на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як установлено судом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 з 29.08.2005 працював на посаді викладача спеціальних дисциплін в Лозівській філії Харківського автомобільно-дорожнього технікуму (з 11 липня 2017 року - ЛФ ХДАДК) на контрактній основі, що підтверджується даними копії трудової книжки ОСОБА_1 , копій наказів № 88 к від 29 серпня 2005 року, № 03 01/67 к від 31.08.2018, трудового контракту № 9 від 01.09.2018 (а.с. 22 25, 117 119).

Згідно з довідкою від 10.04.2019 № 969877 до акта огляду медико - соціальної експертної комісії Мінстерства охорони здоров`я України (надалі МСЕК) ОСОБА_1 з 09.04.2019 призначена інвалідність ІІІ групи загального захворювання, строком до 01.05.2020 та зроблений висновок про протипоказання ОСОБА_1 значних психо емоціних навантажень, пов`язаних з умовами та характером праці (а.с. 120 зворот).

Десятого квітня 2019 року голова МСЕК повідомив відповідача про вищезазначені обставини ( а.с. 120).

У зв`язку з чим 18.04.2019 завідувач ЛФ ХДАДК звернувся до головного лікаря КЗОЗ «Лозівське ТМО» із листом № 183, у якому містилося прохання провести поглиблений позачерговий медичний огляд ОСОБА_1 на професійну придатність та підтвердити наявність у нього можливості подальшої роботи на посаді викладача (а.с. 121).

Згідно з медичною довідкою голови медичної комісії КЗОЗ «Лозівське ТМО» від 25.04.2019 ОСОБА_1 не придатний для роботи за професією «викладач» та йому рекомендоване переведення на роботу без шкідливих умов праці (а.с. 122).

На підставі зазначеної довідки наказом ЛФ ХДАДК № 03 01/26 к від 06.05.2019 ОСОБА_1 звільнений із займаної посади викладача за станом здоров`я, який перешкоджає виконанню даної роботи згідно з п.2 ст.40 КЗпП України (а.с. 123).

П`ятого червня 2019 року до трудової книжки позивача зроблений запис № 14 про звільнення та в той же день йому була видана трудова книжка, про що він розписався у Книзі руху трудових книжок ( а.с. 124).

У зв`язку з зазначеним вище 23.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради (надалі КНП ХОР) «Обласна клінічна лікарня». Згідно з консультаційним висновком спеціаліста невропатолога від 23.05.2019 ОСОБА_1 працювати викладачем не заборонено (а.с. 34, 60). Оглядом психотерапевта ОСОБА_1 встановлений діагноз «Астенічний синдром» та жодних рекомендацій або обмежень не зазначено, що підтверджуєтся даними консультативного висновку від 23.05.2019 ( а.с. 61).

Двадцять четвертого травня 2019 року ОСОБА_1 звенувся до адміністрації ЛФ ХДАДК з проханням поновити його на посаді викладача спеціальних дисциплін у зв`язку з отриманням вищезазначених медичних висновків (а.с. 26).

Листом ЛФ ХАДАДК від 05.06.2019 № 234 йому було відмовлено у поновлені на роботі у зв`язку з відстністю вакантних робочих місць з необхідними для позивача умовами праці і неможливістю переведення його на йншу роботу, яка відповідала б висновку комісії КЗОЗ «Лозівське ТМО» від 25.04.2019 (а.с. 27).

Частиною першою статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

На контрактну форму трудового договору не поширюється положення статті 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, а також особливості порядку звільнення чи продовження дії контракту.

У статті 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Сферу застосування контрактної форми трудового договору в галузі освіти до 28.09.2017 визначав Закон України «Про освіту» від 23.05.1991 № 1060-ХІІ, який втратив чинність у зв`язку з прийняттям Верховною Радою України нового Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 № 2145-VIII.

Укладення контракту з педагогічними працівниками загальноосвітніх навчальних закладів (станом до 28.09.2017) можливе було лише за їх згодою відповідно до ст. 21 КЗпП України та ст. 54 Закону № 1060-ХІІ. Новий Закон України «Про освіту» не містить положення щодо укладення контракту з педагогічними працівниками.

При цьому, слід враховувати, що контракт покликаний забезпечити умови для виявлення ініціативності і самостійності працівника, враховувати його індивідуальні особливості та професійні навички, підвищувати його правову та соціальну захищеність. Саме на цьому наголошено у рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 1998 року № 12-рп/98 у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну «законодавство»). Умови контракту, які погіршують стан працівника (порівняно з чинним законодавством і колективним договором), вважаються недійсними.

При вирішенні питання щодо обрання форми трудового договору з педагогічним працівником необхідно враховувати положення Галузевої угоди між Міністерством освіти і науки України та ЦК Профспілки працівників освіти і науки України на 2016-2020 роки, пунктом 5.3.8. якої передбачена норма щодо: спрямування контрактної форми трудового договору на створення умов для виявлення ініціативності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності, правову і соціальну захищеність; обов`язковості надання додаткових порівняно з чинним законодавством пільг, гарантій та компенсацій для працівників, з якими укладено контракт; трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважати такими, що укладені на невизначений строк.

Оскільки матеріали справи свідчать, що контракт з ОСОБА_1 переукладався з 2005 року, судова колегія відхиляє доводи апелянта щодо помилкового висновку суду про поновлення позивача на роботі поза строком укладеного з ним 01.09.2018 трудового конктракту (надалі Контракт).

Згідно з п.п. в) пункту 6.2. Контракту він припиняється з ініціативи Робтодавця до закінчення строку дії контракту у випадках передбачених законодавством (статті 40,41 КЗпП України).

Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Пленум Верховного Суду України в п. 21 своєї постанови від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" (з наступними змінами) роз`яснив судам, що, при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв`язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі.

Статтею 170 КЗпП України встановлено, що працівників, які потребують за станом здоров`я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. При переведенні за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижче оплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

Відповідно до ч.3 ст. 17 Закону України № 875-XII від 21.03.1991 «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров`я перешкоджає виконанню професійних обов`язків, загрожує здоров`ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров`я інвалідів.

Порядок надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця установлений статтею 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15 вересня 1999 року № 1045-XIV (далі - Закон № 1045) і статтею 43 КЗпП України. У випадках, передбачених законодавством про працю, роботодавець для одержання згоди на розірвання з працівником трудового договору має внести до виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, відповідне обґрунтоване письмове подання. Виборний орган профспілки розглядає це подання відповідно до частини першої статті 39 Закону № 1045 та частини другої статті 43 КЗпП України у 15-денний строк у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд подання відкладається до наступного засідання у межах вищезазначеного 15-денного строку. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Судова колегія вважає обгрунтованим довод апеляційної скарги щодо помилкового висновку суду про недоведеність підстав для прийняття адміністрацією ЛФ ХДАДК рішення про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі встановленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що довідка МСЕК від 09.04.2020 не містить протипоказань для роботи на посаді викладача, а лише містить висновок про характер і умови праці , а саме протипоказання щодо значних психо емоційних навантажень (а.с. 120 зворот). Згідно з рекомендаціями консультативного висновку спеціаліста КНП ХОР «Харківська обласна клінична лікарня» позивачу не заборонено працювати викладачем (а.с. 34).

При цьому суд не надав належної оцінки даним висновку медичної комісії від 25.04.2019, до повноважень якої належить здійснення чергового та позачергового медичного огляду працівників певних категорій відповідно до Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 21.05.07 № 246. Відповдно до п. 2.16 указаного порядку за результатами такого огляду складється висновок про придатність або непридатність для роботи за відповідною професією з переліченням факторів виробничого середовища.

Згідно з висновком комісії ЛПЗ КЗОЗ «Лозівське ТМО «Лозівська міська лікарня» від 25.04.2019 ОСОБА_1 не придатний до роботи за професією викладача згідно з п.5.2.4, п.6.2.3, п.6 Додатку № 4 «Перелік шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу». Рекомендовано переведення на роботу без шкідливих умов праці (а.с. 58).

Надаючи перевагу одним доказам над іншими суд не врахував, що довідка МСЕК від 09.04.2020 про призначення позивачу третьої групи інвалідності за загальним захворюванням була підтсавою для направлення його на позачерговий медичний огляд медичною комісією, що здіснює такі огляди відповідно до вимог закону та уповноважена робтити відповідні висновки. Консультативний висновок спеціаліста від 23.05.2019 висновку медичної комісцї не спростовує та не є належним доказом придатості позивача на роботі викладачем.

Згідно з довідкою КНП «Лозівське територіальне медичне об`єднання» від 29.11.2019 № 1818 ОСОБА_1 повторно після 23.05.2019 для проходження медичного огляду не звертався (а.с. 167).

Тому згідно з даними довідки до акта огляду медико соцальною комісією № 969877 від 09.04.2020, даними індівідуальної програми реабілітації інвалідів № 332/46 від 10.04.2019 №23, повідомленням МСЕК на адресу ЛФ ХДАДК від 10.04.2019 (а.с. 28 33), медичною довідкою медичної комісії ЛПЗ КЗОЗ «Лозівське ТМО «Лозівська міська лікарня» від 25.04.2019 (а.с.58) судова колегія вважає, що у відповідача були підстави для вирішення питання про переведення ОСОБА_1 на іншу роботу у зв`язку з неможливістю працювати на займаній посаді.

Доводи позивача про не додержання ЛФ ХДАДК вимог ст. 17 Закону України «Про основи захищеності інвалідів в Україні» безпідставні. Гарантії, передбачені зазначеною правовою нормою, поширюються на осіб, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

У зв`язку з чим, судова колегія погоджується з висновком суду, що ЛФ ХДАДК не дотримана встановлена законом процедура та порядок звільнення ОСОБА_1 , тому висновки суду про незаконність наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі є обгрунтованими.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, строки звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України.

Зазначені строки звернення до суду застосовуються виключно щодо спорів, які за своєю юридичною природою належать до трудового права.

Так, частина перша статті 233 КЗпП України підтверджує визнання тримісячного строку як загального строку для звернення за захистом суб`єктивних трудових прав працівників.

Разом з тим виняток ця стаття встановлює для спорів про звільнення. Спір про звільнення - це спір за заявою про поновлення на роботі. Для звернення з позовами про поновлення на роботі встановлено місячний строк.

Загальне правило про обчислення строку з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, конкретизується стосовно звільнення працівника.

В цьому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки із записом про звільнення.

Установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку.

Матеріали справи свідчать, що наказ про звільнення позивача було прийнято 06.05.2019, в той же день ОСОБА_1 отримав трудову книжку ( а.с. 123 - 124). Проте з позовом про поновлення на роботі звернувся 04.07.2019 (а.с. 1-18).

Поновлюючи ОСОБА_1 строк для звернення до суду, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача поважної причини пропуску цього строку, а саме - намагання врегулювати спір самостійно в позасудовому порядку.

У якості поважних причин пропуску встановленого законом сторку звернння до суду позивач послався на своє звернення до полікліничного відділу КНП ХОР «Харківськаобласна лікарня» від 23.05.2019 та звернення до ЛФ ХДАДК з заявою від 24.05.2019 про поновлення на роботі.

Проте саме по собі звернення до вищезазначеної медичної установи та звернення на підставі цього висновку до адміністрації відповідача не свідчить про намагання позивача врегулювати спір, оскільки до повноважень полікліничного відділу КНП ХОР «Харківськаобласна лікарня» не відноситься проведення медичного огляду щодо визначення професійної придатності.

Доказів того, що позивач звертався з заявами про незаконність свого звільнення, скасування наказу про звільнення та понолення на роботі до комісії по трудових спорах, профспілки педагогічних працівнивків ОСОБА_1 не надав. Сам по собі факт його звернення до роботодавця з заявою про поновлення на роботі на посаді викладача не свідчить про наявність поважних причин для поновення позивачу строку звернення до суду.

З огляду на вищеазаначне судова колегія вважає, що зівльнення ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч.1 ст. 40 КЗпП України відбулося з порушенням вимог закону. Проте у задоволені позову належить віддмовити у зв`язку зі пропуском сторку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі. Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли часткове своє підтвердження в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції, апеляціна скарга ХДАДК підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню з ухваленням у справі нової постанови про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 .

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.ч. 1, 7, 13 ст.141 ЦПК України).

Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору пунктом першим ч.1 ст.5 Закону України № 3674-VI від 08.07.2011 «Про судовий збір», сплачений відповідачем судовий збір при подачі апеляційної скарги в розмірі 5187 грн (а.с. 151) підлягає компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського державного автомбільно дорожного коледжу задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 7 листопада 2019 року скасувати, ухвалити нову постанову.

У задоволені позову ОСОБА_1 до Харківського державного автомбільно дорожного коледжу про визнаня наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Судовий збір, сплачений Харківським державним автомбільно дорожним коледжом у розмірі 5 187 (п`ять тисяч сто вісімдест сім) гривень компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 13 травня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді І.П. Коваленко

А.І. Овсяннікова