Справа № 453/1521/19
№ провадження 2/453/98/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 травня 2020 року Сколівський районний суд Львівської області у складі: головуючого - судді Микитина В.Я.,

секретаря судового засідання Корнута Т.Б.,

без учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами безпроцентної позики, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 в особі свого уповноваженого представника - адвоката Плесканки О.В. (ордер на надання правничої допомоги серії ВС № 1009700 від 06.12.2019 року) 09.12.2019 року звернувся до суду із позовом (надійшов на адресу суду 12.12.2019 року, вх. № 5686), в якому просить стягнути з відповідача - ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором безпроцентної позики від 17.10.2017 року у розмірі 495 857 грн. 11 коп. та заборгованість за договором безпроцентної позики від 17.11.2018 року у розмірі 600 927 грн. 08 коп., а всього - 1 096 784 грн. 19 коп.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 9 710 грн. 10 коп., а також у витратах на праову допомогу у розмірі 5 000 грн., а всього - 14 710 грн. 10 коп., позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою судді від 20.01.2020 року, після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, який не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено дату підготовочго судового засідання у справі - 21.02.2020 року, 11.30 год..

Ухвалою суду від 21.02.2020 року підготовче судове засідання у справі відкладено у зв`язку із задоволенням заяви відповідача від 21.03.2020 року за вх. № 880 про відкладення підготовчого судового засідання в силу зайнятості його уповноваженого представника - адвоката Квака В.М. в іншому процесі. Визначено нову дату підготовчого судового засідання у справі - 04.03.2020 року, 12.00 год..

Ухвалою суду від 04.03.2020 року на стадії підготовчого провадження відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Квака В.М.про участь у судовому засіданні у даній справі у режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 04.03.2020 року закрито підготовче провадження у цій справі, а справу призначено до розгляду по суті. Визначено дату судового засідання щодо розгляду справи по суті - 06.04.2020 року, 10.00 год..

Ухвалою суду від 06.04.2020 року розгляд справи по суті відкладено у зв`язку із неявкою відповідача та його уповноваженого представника - адвоката Квака В.М. вперше без повідомлення про причини такої неявки, а також витребуванням від позивача оригіналів документів для їх безпосереднього дослідження судом. Визначено дату судового засідання щодо розгляду справи по суті - 14.05.2020 року, 10.00 год.. Витребувано від позивача оригінали договорів безпроцентної позики від 17.10.2017 року та від 17.11.2018 року, а також оригінали розписок відповідача про отримання коштів від 17.10.2017 року та від 17.11.2018 року.

Витребувані судом від позивача оригінали документів надійшли на адресу суду 16.04.2020 року, разом із заявою за вх. № 1997.

Розгляд справи по суті відбувся у судовому засіданні, котре було призначене на 14.05.2020 року, 10.00 год., без участі сторін та їх уповноважених представників.

Позов обґрунтовано тим, що 17.10.2017 року та 17.11.2018 року між сторонами у справі були укладені договори безпроцентної позики, згідно котрих позивач надав відповідачеві у борг із встановленими термінами повернення до 17.02.2018 року та до 17.12.2018 року відповідно грошові кошти, а саме 4 800 доларів США та 9 000 доларів США, а всього - 13 800 доларів США. Виконання позивачем своїх обов`язків за вказаними договорами щодо передачі коштів у загальному розмірі 13 800 доларів США підтверджується розписками відповідача про одержання грошових коштів від 17.10.2017 року та від 17.11.2018 року відповідно. У свою чергу відповідач у визначені у договорах строки отримані у борг грошові кошти не повернув, на відповідні вимоги позивача про повернення таких коштів не реагує. Позивач зазначає, що в силу пунктів 5.1. та 5.2. обох договорів безпроцентної позики у випадку порушення відповідачем як позичальником строку повернення позивачеві як позикодавцеві отриманих у борг грошових коштів, позичальник сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми позики за кожен день прострочення до дня повернення позикодавцеві. При цьому, сторонами в обох договорах безпроцентної позики досягнуто також згоди щодо збільшення терміну позовної давності до вимог про стягнення пені тривалістю у три роки. Відтак, позивач також ставить вимогу про стягнення з відповідача пені за договором безпроцентної позики від 17.10.2017 року за 660 днів прострочення у сумі 15 840 доларів США та за договором безпроцентної позики від 17.11.2018 року за 357 днів прострочення у сумі 16 065 доларів США, а всього - 31 905 доларів США. Крім того, позивач також ставить вимогу про стягнення на підставі ст. 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми позики за обома вищевказаними договорами у сумі 260,38 доларів США та 264,08 доларів США, а всього - 524,46 доларів США. Таким чином, на переконання позивача, загальна сума, котра підлягає до стягнення на його користь з відповідача, становить 46 229, 46 доларів США, та котра, згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют, який встановлений НБУ станом на дату звернення до суду із даним позовом (09.12.2019 року), становить 1 096 784 грн. 19 коп. (495 857 грн. 11 коп. - заборгованість за договором безпроцентної позики від 17.10.2017 року та 600 927 грн. 08 коп. - заборгованість за договором безпроцентної позики від 17.11.2018 року). Відтак, позивач просить на підставі ст. ст. 258-259, 525-527, 530, 610, 612, 625, 1046-1047 ЦК України позов задовольнити.

Позивач у підготовче та судове засідання щодо розгляду справи по суті не з`явився та не забезпечив явки свого уповноваженого представника - адвоката Плесканки О.В.. Однак, від зазначеного представника 11.02.2020 року за вх. № 684 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивача. У такій заяві висловлено також позицію на підтримання поданого позову у повному обсязі.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце підготовочого судового засідання та судового розгляду справи по суті, у підготовче та судове засідання щодо розгляду справи по суті не з`явився та не забезпечив явки свого уповноваженого представника - адвоката Квака В.М., про причини такої неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву у запропоновані судом строки та порядку не подав.

Таким чином, у судове засідання щодо розгляду справи по суті, котре було призначене на 14.05.2020 року о 10.00 год., не з`явилися усі учасники справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання усіх учасників справи чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі не здійснювалося.

Суд, беручи до уваги передбачені чинним ЦПК України строки розгляду справи за правилами загального позовного провадження, а також заяву уповноваженого представника позивача - адвоката Плесканки О.В. про проведення розгляду справи по суті без його участі та без участі позивача, ухваливши при цьому про проведення такого розгляду справи по суті у відсутності учасників справи, розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд, перевіряючи порушення прав позивача цивільного характеру, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Зокрема судом встановлено, що 17.10.2017 року між сторонами у справі був укладений договір безпроцентної позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача у борг 4 800 доларів США, котрі зобов`язувався повернути у строк до 17.02.2018 року (оригінал міститься у справі, а. с. 75-77).

17.11.2018 року між сторонами у справі був укладений ще один договір безпроцентної позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача у борг 9 000 доларів США, котрі зобов`язувався повернути у строк до 17.12.2018 року (оригінал міститься у справі, а. с. 80-82).

У свою чергу, факти одержання відповідачем грошових коштів від позивача на виконання вищевказаних договорів безпроцентної позики у сумі 4 800 доларів США та 9 000 доларів США, стверджуються розпискою про одержання коштів від 17.10.2017 року (оригінал міститься у справі, а. с. 78) та розпискою про одержання грошових коштів від 17.11.2018 року (оригінал міститься у справі, а. с. 83), написаними та підписаними відповідачем власноручно.

Відповідно до вимог пункту 4.5. кожного із договорів безпроцентної позики, на підтвердження повернення позикодавцеві позики у сумі, визначеній пунктом 2.2. цих договорів, тобто 4 800 та 9 000 доларів США, позикодавець видає позичальникові розписку про повернення позичальником позикодавцеві позики.

Як встановлено судом, відповідач взяті у борг кошти у загальному розмірі 13 800 доларів США у визначені у договорах безпроцентної позики строки позивачеві не повернув, відповідно позивач відповідачеві розписок про повернення ним позики не видавав і такі розписки у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 610-611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, у даному випадку грошові кошти, у строки та у порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 зазначеного Кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інші проценти річних не встановлені у договорі.

Позивачем ставиться вимога про стягнення на підставі ст. 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми боргу, оскільки інших процентів річних у кожному із договорів безпроцентної позики не встановлено.

За таких встановлених судом обставин, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення у межах заявлених позовних вимог розмір боргу за договорами безпроцентної позики у загальній сумі 13 800 доларів США, а також три проценти річних у загальній сумі 524,46 доларів США.

При цьому розмір трьох процентів річних розрахований позивачем у такий спосіб: 4800 (сума боргу за договором безпроцентної позики від 17.10.2017 року) х 3 (проценти): 100 : 365 (кількість днів у році) х 660 (кількість днів прострочення) = 260,38 доларів США та 9 000 (сума боргу за договором безпроцентної позики від 17.11.2018 року) х 3 (проценти): 100 : 365 (кількість днів у році) х 357 (кількість днів прострочення) = 264,08 доларів США. Відповідно 260,38 + 264,08 = 524,46.

У той же час, згідно вимогами пунктів 5.2 та 5.3 кожного із договорів безпроцентної позики, у випадку порушення позичальником строку повернення позикодавцеві позики, визначеного пунктом 3.1. цих договорів, тобто у строк до 17.02.2018 року та до 17.12.2018 року відповідно, позичальник сплачує позикодавцеві пеню у розмірі 0,5% від суми позики за кожен день прострочення до дня повернення позикодавцеві позики у сумі, визначеній пунктом 2.2. цих договорів, тобто 4 800 та 9 000 доларів США. При цьому, сторони домовились про те, що до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність у три роки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 549 та ч. 1 ст. 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Враховуючи ту обставину, що розмір неустойки у виді пені визначений сторонами у кожному із укладених між ними договорів безпроцентної позики, із збільшенням при цьому терміну позовної давності щодо вимог про стягнення такої неустойки до трьох років, то суд переконаний, шо обумовлена пеня у розмірі 0,5% від суми позики за кожен день прострочення підлягає стягненню за увесь період прострочення, аж до дати звернення позивача до суду із даним позовом, оскільки такий період прострочення не перевищує обумовленого сторонами строку позовної давності.

Розмір пені за невиконання відповідачем взятого на себе зобов`язання за договором безпроцентної позики від 17.10.2017 року становить 15 840 доларів США, а за невиконання відповідачем взятого на себе зобов`язання за договором безпроцентної позики від 17.11.2018 року - 16 065 доларів США, а всього, - 31 905 доларів США.

При цьому розмір пені розрахований позивачем у такий спосіб: 4800 (сума боргу за договором безпроцентної позики від 17.10.2017 року) х 0,5 (проценти): 100 х 660 (кількість днів прострочення) = 15 840 доларів США та 9 000 (сума боргу за договором безпроцентної позики від 17.11.2018 року) х 0,5 (проценти): 100 х 357 (кількість днів прострочення) = 16 065 доларів СЩА. Відповідно 15 840 + 16 065 = 31 905.

Вирішуючи питання про стягнення пені у визначеній сумі суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже суд, оцінивши розмір збитків та розмір штрафних санкцій (неустойки), має право зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність з понесеними збитками за договором.

Розмір збитків і штрафних санкцій (розмір неустойки) та їх співмірність відносяться до фактичних обставин справи, встановлення яких судом є обов`язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання сторонами; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру неустойки (штрафу) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

По відношенню до цього також слід зазначити, що неустойка (штраф) є видом забезпечення виконання зобов`язання, і не може бути засобом збагачення.

Відповідна правова позиція, що в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України, є обов`язковою для застосування, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 жовтня 2019 року у справі № 303/2408/16-ц.

Однак, положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. ч. 4, 5 ст. 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки, оскільки він значно перевищує розмір збитків.

Такої позиції дотримується і Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц.

Отже, суд у даній справі може з власної ініціативи застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу), оскільки розмір неустойки значно, зокрема більш як вдвічі, перевищує розмір збитків іншої сторони за договорами. При цьому, визначення граничного розміру пені залишається на розсуд суду з урахуванням дотримання критеріїв, що визначені у ч. 3 ст. 551 ЦК України.

У зв`язку із порушенням умов договорів безпроцентної позики позивач відповідно до пунктів 5.2. та 5.3. цих договорів набув право на відшкодування за рахунок відповідача неустойки з урахуванням збільшеної до трьох років позовної давності, однак враховуючи фактичні обставини справи, особливості договорів та наявну на даний час у країні економічну ситуацію, застосовуючи принцип розумності, справедливості, з урахуванням балансу прав та обов`язків сторін за договорами, нарахування трьох процентів річних, розмір неустойки (пені) слід зменшити до наближеного розміру збитків, у виді неповернутої суми позики за кожним із договорів, тобто до 4 800 доларів США за договором від 17.10.2017 року та 9 000 доларів США за договором від 17.11.2018 року, а разом - до 13 800 доларів США.

Отже, позов підлягає до часткового задоволення. Зокрема з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 13 800 доларів США загальної суми позики, 524,46 доларів США трьох процентів річних та 13 800 доларів США неустойки (пені), а всього - 28 124,46 доларів США.

Позивач ставить вимогу про стягнення заборгованості у гривнях згідно з офіційним курсом НБУ по відношенню до долара США станом на дату підписання та пред`явлення позову, тобто станом на 09.12.2019 року, про що безпосередньо зазначив у своєму позові. Згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют, який встановлений НБУ станом на 09.12.2019 року (100 доларів США = 2372,4789 грн.), сума, котра підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 667 246 грн. 88 коп.. Відтак, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного статтею 13 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, за відповідною вимогою останнього щодо стягнення суми заборгованості у гривнях, підлягає до стягнення розмір заборгованості саме у гривнях, котрий станом на 09.12.2019 року становить 667 246 грн. 88 коп..

Судові витрати у справі слід визначити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у спосіб стягнення з відповідача на користь позивача судового збору за подання позовної вимоги майнового характеру у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір» - 9 605 грн. (квитанція № 44329 від 10.12.2019 року), оскільки рішення у даній справі ухвалено на користь позивача. Щодо витрат на правову допомогу у розмір 5 000 грн., то такі до стягнення не підлягають, оскільки документально позивачем не підтверджені.

Керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 81-82, 89-90, 95, 141, 247, 258-259, 264-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами безпроцентної позики, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 667 246 (шістсот шістдесят сім тисяч двісті сорок шість) грн. 88 коп., заборгованості за договорами безпроцентної позики.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9 605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) грн. судових витрат у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Суддя В.Я. Микитин

Повне рішення суду складене 18 травня 2020 року.