РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2020 року м. Рівне

Справа № 570/2889/19

Провадження № 22-ц/4815/539/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю відповідачки ОСОБА_3 , її представника-адвоката Костюк Т.П., позивачки ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2019 року в складі судді Кушнір Н.В., проголошене в м. Рівне,

в с т а н о в и в:

13.06.2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації.

Позов мотивує тим, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав про нерухоме майно про реєстрацію права власності №141242136 від 13.10.2018 року, їй на підставі договору дарування №1-1990 від 19.12.2008 року належить на праві спільної часткової власності житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 .

У даному будинку зареєстровані її брат ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 .

Зазначає, що 11.12.2017 року її мати ОСОБА_4 подарувала іншу частину будинку, а саме 47/100 частини ОСОБА_5 , яка є дочкою відповідачів, після чого вона виділила свою частку із майна, що є у спільній частковій власності в об`єкт самостійної власності - окреме будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Рішенням Корнинської сільської ради від 28.02.2018 року №20 частині житлового будинку, який належить ОСОБА_5 присвоєна окрема поштова адреса.

Вважає, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебуваючи на реєстраційному обліку в належній їй на праві спільної часткової власності частині будинку, порушують її права, оскільки у зв`язку з цим вона несе додаткові невиправдані витрати по оплаті за комунальні послуги та позбавлена можливості отримувати державну субсидію та розпоряджатися своїм житлом.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просить суд усунути їй перешкоди в користуванні та розпорядженні належним їй на праві спільної часткової власності майном, шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_2 із зняттям їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Заочним рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2019 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 . Позбавлено ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником спірного житлового будинку, в якому не проживають але зареєстровані відповідачі, які у добровільному порядку шляхом подачі відповідної заяви до органів реєстрації з реєстраційного обліку не знімаються, чим порушують права позивача, оскільки така формальна реєстрація відповідачів створює певні перешкоди та обмежує можливості позивача у повноцінному володінні, користуванні та розпорядженні зазначеним нерухомим майном.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 28 грудня 2019 року внесено виправлення в рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2019 року, виправивши по тексту номер будинку з "76А" на "76".

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 21 лютого 2020 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2019 року.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на незаконність та необґрунтованість вказаного заочного рішення, в зв`язку з неправильно наданою судом та неналежною оцінкою доказів, неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи.

Зазначає, що вона жодного разу не отримувала судових повідомлень про дату розгляду справи, чим її було обмежено у доступі до правосуддя та у наданні суду наявних та допустимих доказів, які мають значення для правильного вирішення спору.

Звертає увагу, що ще до початку розгляду справи, а саме 30.07.2019 року вона перереєструвалася за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 зареєструвала право власності на частину будинку АДРЕСА_2 , 20.08.2019 року, тобто після подання позовної заяви до суду, що підтверджується наявним в матеріалах справи, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 23.08.2019 року.

Вважає, що оскільки, на час розгляду справи, відомості про те, що вона вже не зареєстрована за адресою позивачки, були відомі, як самій позивачці так і суду, тобто предмет спору був відсутній, то провадження по справі за позовом про усунення перешкод у користуванні житлом, шляхом зняття з реєстрації підлягало закриттю у відповідності до ст.255 ЦК України.

Просить заочне рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Однак, ОСОБА_3 , звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення повністю та закрити провадження у справі, не наведено жодних доводів про те, яким чином рішення суду, постановлене щодо іншого відповідача ОСОБА_2 зачіпає її права, інтереси та обов`язки, як сторони у справі, мотивів та висновків, до яких прийшов суд в частині позовних вимог щодо вказаного відповідача не оспорює.

Крім цього, ОСОБА_2 не клопотав у місцевому суді про перегляд заочного рішення в частині, що стосується безпосередньо його прав, обов`язків та інтересу, що в силу ч.4 ст.287 ЦПК України виключає перегляд заочного рішення апеляційним судом стосовно позовних вимог до нього, а тому в апеляційному порядку перевіряється рішення суду лише в частині, що стосується вимог до ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.10.2018 року №141242136 за ОСОБА_1 зареєстровано право спільної часткової власності на 53/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 .

Право власності на інші 47/100 частини вказаного житлового будинку зареєстровано за ОСОБА_5 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.12.2017 року №107050017

Рішенням Корнинської сільської ради від 28.02.2018 року №20 присвоєно 47/100 житлового будинку по АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_5 , поштову адресу: АДРЕСА_1 .

26.03.2018 року КП "Рівненське ОБТІ" видано ОСОБА_5 технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 .

04.03.2019 року за ОСОБА_5 було зареєстровано право приватної власності на 1 цілу частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.03.2019 року №158886446.

Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України станом на 02.07.2019 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до копій паспортів відповідачів з 30.07.2019 року їх місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.08.2019 року №178600717 вбачається, що 20.08.2019 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право приватної власності на 1 цілу частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, на момент звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду (13.06.2019 року) вона та ОСОБА_5 були співвласниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в якому з дозволу останньої були зареєстровані та проживають її батьки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно зі статтею 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У відповідності до частини другої статті 64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Отже, на момент подачі позову відповідач ОСОБА_3 мала право користування житловими приміщеннями у вказаному будинку, як член сім`ї його співвласника.

Власником частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , як окремого самостійного об`єкта нерухомості, ОСОБА_1 стала лише 23.08.2019 року, тобто вже після звернення її до суду з даним позовом та перереєстрації ОСОБА_3 свого місця проживання у будинку, якому присвоєна нова окрема поштова адреса - АДРЕСА_1 .

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтями 4 та 5 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З аналізу наведених норм права можна зробити висновок, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Особа, яка звертається за захистом свого порушеного права має довести, що її право було порушене, в чому полягає порушення її права та ким воно порушується, не визнається або оспорюється. При цьому, особа має чітко визначити яке право порушене та реальність порушення цього права. Тобто, обґрунтування порушення прав не може ґрунтуватися на умовних припущеннях, які не підтверджені належними доказами.

За наведеного, встановивши, що на момент звернення до суду з даним позовом ОСОБА_1 не була власником частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як окремого самостійного об`єкта нерухомості, оскільки вона належала їй на праві спільної часткової власності, колегія суддів дійшла висновку, що реєстрація за вказаною адресою місця проживання ОСОБА_3 , яка була членом сім`ї іншого співвласника будинку, права та інтереси позивача не порушувала.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_3 та в частині стягнення з останньої судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмета спору не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, до суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У справі, що переглядається, предметом спору є вимога про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 , місце реєстрації якої, на думку заявника, порушує її право власності на нерухоме майно.

Апеляційний суд вважає, що відсутність підстав позову має наслідком відмову у задоволенні позову, оскільки права позивача не порушені, але не свідчить про відсутність предмета спору, що призводить до закриття провадження у справі.

При цьому, як було встановлено що будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 належало на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , яке в подальшому було поділено в натурі з виділенням його частин в окремі об`єкти нерухомості, яким присвоєно різні поштові адреси: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 і припинена спільна часткова власність на нього.

Між сторонами існує спір, підставою якого є те, що ОСОБА_3 , як член сім`ї ОСОБА_5 , перебуваючи на реєстраційному обліку в належній останній на праві спільної часткової власності частині будинку, порушує права ОСОБА_1 , оскільки у зв`язку з цим вона несе додаткові невиправдані витрати по оплаті комунальних послуг, позбавлена можливості отримувати державну субсидію та розпоряджатися своїм житлом, а тому доводи апеляції про те, що у зв`язку із зняттям ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_2 та її реєстрація за адресою АДРЕСА_1, відсутній предмет спору, є передчасними.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені по оплаті судового збору підлягають пропорційному розподілу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 було сплачено судовий збір в сумі 384,2 грн. при подачі зави про перегляд заочного рішення та 1152,6 грн. за подачу апеляційної скарги.

Таким чином, в зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 , на її користь із позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені по сплаті судового збору в сумі 1536,8 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, ст.ст. 15, 319,321, 391 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК УРСР апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2019 року в частині позовних вимог, заявлених до ОСОБА_3 , та стягнення з неї судових витрат в сумі 384 грн. 20 коп. скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 12 травня 2020 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Хилевич С.В.

Ковальчук Н.М.