Провадження №2/263/81/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Кулика С.В.,

за участю секретаря судового засідання Чапни А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Маріупольської міської ради Донецької області, Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, третя особа - ОСОБА_3 , про скасування рішення міської ради, визнання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Маріупольської міської ради Донецької області, Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, третя особа - ОСОБА_3 , в якому просила скасувати рішення Маріупольської міської ради від 19 жовтня 2010 року №5/46-7073 в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_1 та визнати недійсним Державний акт про право власності на землю №01.10.196.00306 від 25 листопада 2010 року, виданий на ім`я ОСОБА_4 .

В обґрунтування позову вказала, що на підставі договору дарування є власницею 12/25 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Земельна ділянка за зазначеною адресою перебуває у користуванні позивача та межує з земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , власником якого є відповідач ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.06.2019 року, виданого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори Фоміною А.В. в порядку спадкування після смерті попереднього власника ОСОБА_4 .

З метою приватизації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , за її заявою КП «Горахбюро» було підготовлено викопіювання з Генплану міста, відповідно до якого площа проектованої у відведення земельної ділянки складає 730,85 м2.

Однак, сусідка за суміжною земельною ділянкою самовільно, без її згоди, встановила огорожу, внаслідок чого земельна ділянка ОСОБА_4 збільшилась на 200 м2 шляхом самозахоплення земельної ділянки позивачки, що підтверджено відповідними актами Управлінням Держгеокадастру у місті Маріуполі Донецької області.

Намагаючись поновити свої порушені права позивач з`ясувала, що сусідкою ОСОБА_4 приватизовано земельну ділянку по АДРЕСА_2 разом із частиною земельної ділянки у розмірі 200 м2, які належать ОСОБА_1 , оскільки Маріупольською міською радою ухвалено рішення від 19 жовтня 2010 року №5/46-7073 про передачу ОСОБА_4 у власність земельної ділянки площею 0,0585 га за зазначеною адресою.

Зазначене рішення міської ради вважає незаконним, оскільки в порушення земельного законодавства в акті встановлення та погодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_2 , яка на теперішній час належить відповідачу ОСОБА_2 , від 30 серпня 2010 року серед списку суміжних користувачів її прізвище не вказано, згода нею не надавалася, чим порушено порядок надання у власність земельної ділянки ОСОБА_4 .

Позивач у судове засідання надала заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позову з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача - Маріупольської міської ради у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Раніше у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначав про те, що ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 01.11.2011 року по справі №2а-517/11/0547 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22.06.2011 року по справі №2а-517/11/0547, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про скасування п. 1.1.22 рішення міської ради від 19.10.2010 №5/46-7073, залишено без задоволення, а постанову від 22.06.2011 року залишено без змін. Таким чином, на теперішній час є рішення суду, яке набрало законної сили ще 10 років потому, отже вимоги позивача задоволенню не підлягають. Обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, а саме те, що в 1968 році ОСОБА_5 , який подарував 12/25 частини житлового будинку по АДРЕСА_2 позивачу ОСОБА_1 , дав згоду ОСОБА_6 на те, щоб збудований дім було розміщено на 0,4 га земельної ділянки, який раніше знаходився в користуванні ОСОБА_5 , про що свідчить розписка-договір підписаний забудовником ОСОБА_6 , домоволодільцем ОСОБА_5 у присутності громадянина ОСОБА_7 та техпаспорту БТІ 1968 року, також були дослідженні ще під час розгляду справи №2а- 517/11/0547 в порядку адміністративного судочинства. Так, судом при ухваленні постанови від 22.06.2011 року не прийнято до уваги посилання позивача на розписки, згідно яких ОСОБА_5 залишає у користуванні ОСОБА_6 земельну ділянку площею 200 кв.м. з наданих йому 600 кв.м. під забудову, оскільки у встановленому на той час порядку органами влади не приймалося рішення за вказаними розписками, а тому ці розписки не упорядковують відносин між суміжними землекористувачами. Відтак, ця обставина також не може бути прийнята судом у якості підстави, оскільки вона вже розглядалась та за її результатами прийнято відповідне рішення суду. Також зазначив, що позивач вказує на те, що вона не може отримати у власність земельну ділянку площею 730 кв.м. у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 свого часу отримано у власність земельну ділянку площею 585 кв.м., що значно перевищує площу, яка повинна бути надана їй у власність. Натомість, позивач не може самостійно визначитись, від якої загальної площі земельної ділянки необхідно відняти 730 кв.м. та яким чином земельна ділянка площею 585 кв.м. порушує її права як суміжного користувача. Позивач зазначає, що з 1947 по 1968 рік площа земельної ділянки складає 1483 кв.м. Шляхом арифметичного підрахунку 730+585 = 1315 кв.м. Відтак, 1483 - 1315 = 168 кв.м. залишок вільної земельної ділянки, яка не передана у власність або у користування особам. За таких обставин вважає, що належними та допустимими доказами не доведено порушення прав позивача. Вказав, що Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.03.2018 по справі №681/1039/15-ц та Верховного суду у складі суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.11.2019 по справі №366/811/2017-ц висловлено правову позицію, що не погодження меж суміжними землекористувачами не є підставою для визнання незаконним та скасування права власності на земельну ділянку, оскільки це є допоміжна стадія процесу приватизації, яке не пов`язує набуття права в залежність від волевиявлення суміжних землекористувачів. У зв`язку з чим вимоги позивача також задоволенню не підлягають. Крім того, оспорюване рішення Маріупольської міської ради реалізоване у повному обсязі, оскільки ОСОБА_4 отримано право власності, що виражено у державному акті, який є предметом спору, тобто акт індивідуальної дії вичерпав свою дію після її реалізації, за таких обставин та з урахуванням постанови Верховного Суду України у справі №3- 911гс17 від 05.07.2017р., вважає вимогу про скасування рішення неспроможною.

Відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, а також третя особа - ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.

Встановлено, що Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області в порядку адміністративного судочинства розглянуто справу №2а-517/11/0547 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, треті особи ОСОБА_4 , Управління Держкомзему у м. Маріуполі про визнання протиправним та скасування п.1.1.22 рішення Маріупольської міської ради від 19.10.2010 року № 5/46-7073 в частині надання ОСОБА_4 земельної ділянки (кадастровий номер :01:023:0259) за адресою: АДРЕСА_1 , площею 585 м2. За результатами розгляду справи ухвалено постанову від 22.06.2011 року, якою у задоволенні позову відмовлено повністю. Вказана постанова Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 01.11.2011 року залишена без змін.

Судами першої та апеляційної інстанції надано оцінку доводам позивача, зокрема, щодо порушення її прав під час прийняття Маріупольською міською радою 19.10.2010 року спірного рішення № 5/46-7073 в частині надання ОСОБА_4 земельної ділянки (кадастровий номер :01:023:0259) за адресою: АДРЕСА_1 без погодження з нею як користувачем суміжною ділянкою, а також доводам щодо посилань позивачки на розписки ОСОБА_8 , який залишив у користуванні ОСОБА_6 земельну ділянку площею 200 м2 з наданих йому 600м2 під забудову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Таким чином, враховуючи наявність рішення, яке набрало законної сили, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі в частині визнання неправомірним та скасування рішення Маріупольської міської ради від 19.10.2010 року № 5/46-7073 в частині надання ОСОБА_4 у власність земельної ділянки (кадастровий номер :01:023:0259) за адресою: АДРЕСА_1 , площею 585 м2.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 255, 259, 260, 261 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Маріупольської міської ради Донецької області, Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, третя особа - ОСОБА_3 , в частині визнання неправомірним та скасування рішення Маріупольської міської ради від 19.10.2010 року № 5/46-7073 в частині надання ОСОБА_4 у власність земельної ділянки (кадастровий номер :01:023:0259) за адресою: АДРЕСА_1 , площею 585 м2, - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.В.Кулик