Провадження №2/193/57/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

15 травня 2020 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді Кащук Д.А.

при секретарі Ратушній В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Софіївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Девладівської сільської ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2001 року зобов`язано Мар`є-Дмитрівську сільську раду Софіївського району Дніпропетровської області виділити земельну частку із земель КСП «Зоря» Софіївського району, розміром 8,98 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 30157 гривень ОСОБА_2 , визнавши право на земельну частку пай, належний померлій ОСОБА_3 , за її дочкою ОСОБА_2 .

Зобов`язано Софіївську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області видати земельний сертифікат на земельну частку розміром 8,98 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 30157 гривень ОСОБА_2 .

Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 30 серпня 2002 року за № 290-р «Про відведення в натурі (на місцевості) земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю)» відведено громадянам Мар`є-Дмитрівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області згідно зі списком, земельні ділянки в натурі на (місцевості) в розмірі земельної частки (паю).

05 вересня 2002 року Дніпропетровською філією Інституту землеустрою Української академії аграрних наук було виготовлено технічний звіт по передачі земельної частки (паю) в натурі.

Під час виготовлення технічної документації зі складання державних актів на право приватної власності на земельні частки (паї) сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП № 336542 (пай 314) на ім`я матері ОСОБА_2 було вилучено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла так і не отримавши за життя Державного акту на право приватної власності на земельну частку (пай).

Після смерті матері ОСОБА_2 позивач фактично прийняла спадщину, яка складається із земельної частки (паю) в розмірі 7.670 га, яка належала ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 336542 , яка на цей час обробляється її сім`єю, за яку сплачується земельний податок, але юридично не оформила своїх прав тому, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку (сертифікат, державний акт).

Із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), що знаходиться в КСП «Зоря» на території Мар`є-Дмитрівської сільської ради, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 позивач звернулася до Державного нотаріусу Софіївської державної нотаріальної контори, однак нотаріус їй відмовила у зв`язку з відсутністю у неї як спадкоємця правовстановлюючого документа на спадкове майно, тобто сертифікату на земельну частку (пай) та пропущеного строку на прийняття спадщини.

13 квітня 2019 року ОСОБА_1 подала об?яву в Софіївську району газету «Вісті Софіївщини» про те, що втрачений Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП № 336542 від 30 серпня 2002 року на ім?я ОСОБА_2 вважати недійсним.

В зв`язку з цим, ОСОБА_1 просить поновити їй строк, встановлений для захисту порушеного права; визнати за нею, ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) у розмірі 7.670 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 253 996 грн. 68 коп., яке належало померлій відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 336542 від 30 серпня 2002 року

Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи, була належним чином повідомлена, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Девладівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, згідно поданої заяви зазначає, що проти позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши письмові докази та оцінивши усі докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись особа за захистом свого невизнаного, оспорюваного або порушеного права.

Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, право власності на землю гарантується. Це право набувається та реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Нормами ст. 1261 ЦК України передбачено, діти спадкодавця складають першу чергу спадкоємців за законом.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верхового суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2001 року зобов`язано Мар`є-Дмитрівську сільську раду Софіївського району Дніпропетровської області виділити земельну частку із земель КСП «Зоря» Софіївського району, розміром 8,98 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 30157 гривень ОСОБА_2 , визнавши право на земельну частку пай за померлу ОСОБА_3 за її дочкою ОСОБА_2 . Зобов`язано Софіївську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області видати земельний сертифікат на земельну частку розміром 8,98 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 30157 гривень ОСОБА_2 (а.с.9-10). Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 30 серпня 2002 року за № 290-р «Про відведення в натурі (на місцевості) земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю)» відведено громадянам Мар`є-Дмитрівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області згідно зі списком, земельні ділянки в натурі на (місцевості) в розмірі земельної частки (паю) (а.с. 12). 05 вересня 2002 року Дніпропетровською філією Інституту землеустрою Української академії аграрних наук було виготовлено технічний звіт по передачі земельної частки (паю) в натурі. Актом про передачу та прийом земельної частки (паю) в натурі від 10 вересня 2003 року ОСОБА_2 як власнику сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 336542 було передано земельну частку (пай) № НОМЕР_2 в розмірі 7,670 умовних кадастрових гектарах (а.с.11-17). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (а.с. 7).

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу, що підтверджує зміну прізвища позивача з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 (а.с. 21, 48). Із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), що знаходиться в КСП «Зоря» на території Мар`є-Дмитрівської сільської ради, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 позивач звернулася до Державного нотаріуса Софіївської державної нотаріальної контори, однак нотаріус їй відмовила у зв`язку з відсутністю у неї як спадкоємця правовстановлюючого документа на спадкове майно, тобто сертифікату на земельну частку (пай) та пропущеного строку на прийняття спадщини (а.с. 5).

13 квітня 2019 року ОСОБА_1 подала об?яву в Софіївську району газету «Вісті Софіївщини» про те, що втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП № 336542 від 30 серпня 2002 року на ім?я ОСОБА_2 вважати недійсним (а.с. 19-20).

Судом досліджена належним чином завірена копія спадкової справи №58/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с.43-57). ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги майна померлої. Інших спадкоємців першої черги немає. 09 квітня 2019 року ОСОБА_1 подала заяву до Софіївської державної нотаріальної контора про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Але їй було відмовлено в зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючого документу на земельну ділянку на ім`я померлої.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій згідно акту про передачу та прийом земельної частки (паю) в натурі від 10 вересня 2003 року як власнику сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 336542 було передано земельну частку (пай) № НОМЕР_2 в розмірі 7,670 умовних кадастрових гектарах (а.с. 14), іншого при розгляді справи не встановлено, тому суд вважає, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.2 ст. 14 Конституції України та ч.2 ст. 1 Земельного кодексу України право власності на землю гарантується.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року земля є об`єктом колективної власності підприємства, майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам, суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям від 08.08.1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому та залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

В ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай) також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідченні у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

У зв`язку з набранням чинності 01.01.2019 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності".

Постановою Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу.

Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

У відповідності до п. 216 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 3 березня 2004 року за № 20/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Враховуючи вищевикладене, в зв`язку з тим, що спірна земельна ділянка повинна бути виділена на території Девладівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, суд приходить до висновку, що рішення у даній справі прямим чином вплине на права і обов`язки Девладівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, яка на сьогоднішній день є органом, уповноваженим здійснювати виділення в натурі земельних ділянок на відповідній території. Тому суд вважає, що згідно Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» Девладівська сільська рада Софіївського району Дніпропетровської області є належним відповідачем по даній справі, оскільки є органом місцевого самоврядування, уповноваженим здійснювати виділення в натурі земельних ділянок на відповідній території.

Оскільки в судовому засіданні встановлено факт належності ОСОБА_2 за її життя права на земельну частку (пай) КСП «Зоря», вказане право з її смертю не припинилося, а позивач є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , при цьому позасудові способи реалізації права на спадкування вичерпано, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай).

Витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача, оскільки при зверненні з позовом вимога про відшкодування судовиз витрат позивачем не заявлялась.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4-5, 13, 76, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 1220, 1261 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Девладівської сільської ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк, встановлений для захисту порушеного права.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) у розмірі 7.670 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 253 996 грн. 68 коп., яке належало померлій відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 336542 від 30 серпня 2002 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

При цьому відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено та підписано 15 травня 2020 року.

Суддя Д.А.Кащук