ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3317/20 Справа № 211/5032/19 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів : Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року, ухваленого суддею Ткаченко С.В. в м.Кривому Розі, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 05 листопада 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, вказавши, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилась донька ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 є студенткою Харківського національного Університету імені Каразіна, денної форми навчання. Навчається за контрактом з 01.09.2018 року по 30.09.2022 року.

Оскільки відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, вона звернулася з даним позовом до суду та просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу відповідача на час навчання, починаючи стягнення з дня звернення з позовом до суду.

У заяві від 28 жовтня 2019 року, позивач змінила позовні вимоги та просила стягнути аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку відповідача, замість 1/ 4 частки, яку просила у позовній заяві, посилаючись на те, що з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 .

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/ 6 частини всіх видів його заробітку (доходу), на період навчання доньки в Харківському національному університеті імені В.Н. Каразіна починаючи з 20 серпня 2019 року до 30 06 2022 року включно .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768 ( сімсот шістдесят вісім ) грв. 40 коп.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2019 року виправлена описка у другому та третьому абзацах резолютивної частини рішення щодо зазначення правильного місця реєстрації відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , замість невірно зазначеної адреси АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі, відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового про відмову позивачу у задоволенні її позовних вимог.

При цьому, відповідач стверджує, що він не був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду, не отримував повісток, копії позову з додатками та ухвалу про відкриття провадження у справі, тобто був позбавлений можливості подати докази по справі та відзив на позовну заяву, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Наголошує на тому, що в період часу з 14 жовтня 2019 року по 14 листопада 2019 року він перебував у відрядженні в м.Біла Церква Київської області і в день ухвалення рішення був за межами міста Кривого Рогу.

Скаржник наголошує на тому, що з нього відповідно до судового наказу вже стягувались аліменти на утримання двох доньок ОСОБА_6 , 2001 року народження та ОСОБА_5 , 2007 року народження та у зв`язку із досягненням старшої доньки ОСОБА_7 повноліття, стягнення аліментів на її утримання було припинено у червні 2019 року. Зазначає, що 11.10.2019 року ним було подано рапорт про додаткове відрахування з нього 8,3% від заробітної плати в рахунок аліментів позивачу, тобто позивач з жовтня 2019 року отримує на двох доньок аліменти у розмірі 33,3% (1/3 частина) його заробітку. Наголошує на тому, що доходи які отримує позивач в декілька разів перевищують його доходи, та на його думку є достатніми для належного утримання неповнолітньої доньки та задоволення своїх потреб, утримання повнолітньої доньки, яка навчається на денній формі навчання, утримання в належному стані житла та оплати комунальних послуг. Відповідач вважає, що позивач, подавши позов про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання має намір отримати від нього аліменти на обох дітей в розмірі 41,67% від його заробітної плати, що не передбачено законом.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення, оскільки вважає доводи позивача щодо незаконності та неправильності судового рішення, безпідставними.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги і відзиву на неї, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення, з наступних підстав.

Судом встановлено, щоОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду (а.с.7 копія рішення суду від 14 08 2013 року), ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_4 (а.с. 8,9 копії свідоцтва про народження, паспорту).

ОСОБА_4 є студенткою Харківського національного Університету імені Каразіна, денної форми навчання. Навчається за контрактом з 01.09.2018 року по 30.09.2022 року (а.с. 11,12 - копії довідки, контракту).

ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 та сестрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 10 копія довідки).

Суд першої інстанції, задовольняючи змінені позовні вимоги ОСОБА_1 керувався статтями 182, 199, 200 СК України, й виходив з того, що оскільки спільна дитина сторін навчається у вищому навчальному закладі на денній формі навчання за контрактом, що виключає можливість отримання повнолітньою дитиною стипендії, власного заробітку ОСОБА_4 не має і відповідно до Сімейного кодексу України батьки у рівному ступеню беруть участь в утриманні як неповнолітньої дитини, так і повнолітньої дитини, яка навчається або продовжує навчання наявні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання повнолітньої дитини, що навчається, у розмірі 1/6 частини і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2022 року.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, однак, беручи до уваги доводи апеляційної скарги відповідача щодо його неналежного повідомлення, тобто розгляду справи за відсутності позивача, вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення змінених позовних вимог, виходячи з наступного.

Нормами п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України визначено, що обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, зокрема, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З апеляційної скарги вбачається, що однією з підставою для оскарження відповідачем судового рішення стало його неналежне повідомлення про дату, час та місце судового розгляду, його відсутність в місті Кривому Розі під час ухвалення рішення

Колегія суддів, перевіряючи доводи відповідача у цій частині встановила, що вони відповідають дійсності та підтверджені матеріалами справи.

Так на а.с.19 наявний поштовий конверт направлений судом на адресу місця проживання відповідача, який повернувся на адресу суду без вручення поштового відправлення (копія позовної заяви з додатками, ухвала про відкриття провадження, повідомлення про судовий розгляд справи, призначений на 25 вересня 2019 року на 13.34 год.), який повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення за закінченням, встановленого строку зберігання, окрім того на а.с.21, також наявний конверт ( в якому надсилався судовий виклик відповідача на 28 жовтня 2019 року), повернутий суду поштовим відділенням із зазначенням про невручення адресату інші причини.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наведених вище підстав, колегія суддів вважає, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено той факт, що йому не було відомо про розгляд справи про стягнення аліментів, оскільки останній викликів до суду, а також копії позову з додатками та ухвалу про відкриття провадження не отримував, а отже, судовий розгляд здійснено за відсутності відповідача, без його належного повідомлена про дату, час і місце судового засідання, що у відповідності до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення через порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. ч.1, 3 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховуються стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Забезпечення та утримання дитини на належному рівні законодавцем покладається у рівному обсязі на батьків батька ОСОБА_2 та мати ОСОБА_1 (ст.180 СК України).

З апеляційної скарги вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не заперечує проти необхідності надання ним матеріальної допомоги повнолітній доньці, при цьому зазначає, що на утримання неповнолітньої донькиОСОБА_5 , 2007 року народження він після припинення стягнення у червні 2019 року аліментів на старшу доньку ОСОБА_8 , 2001 року народження сплачує ј частину заробітку, при цьому зазначив, що з 11.10.2019 року на підставі його рапорта про додаткове відрахування з нього 8,3% від заробітної плати в рахунок аліментів позивачу, він сплачує позивачу аліменти на двох доньок у розмірі 33,3%, що становить 1/3 частину його заробітку, що свідчить про бажання відповідача матеріально утримувати двох своїх доньок, як неповнолітньої, так і повнолітньої на період її навчання, забезпечивши однаковий розмір утримання по 1/6 частині на кожну дитину.

Таким чином, колегія суддів вважає, що маючи аліментне зобов`язання відповідач має можливість надавати матеріальне утримання у розмірі 1/6 частини від доходу своїй повнолітній доньці ОСОБА_9 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при визначенні розміру аліментів, необхідно взяти до уваги матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів іншої доньки, також врахувати те, що утримання дитини на належному рівні законодавцем покладається у рівному обсязі на батьків.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що змінені позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню та стягненню з відповідача ОСОБА_2 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_6 підлягають аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу.

Керуючись ст.ст. 367, 374, ст.376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), на період навчання доньки в Харківському національному університеті імені В.Н. Каразіна, починаючи з 20 серпня 2019 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 року включно .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768 ( сімсот шістдесят вісім ) грв. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 05 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: