Дата документу 07.05.2020 Справа № 316/600/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 316/600/19
Провадження №22-ц/807/946/20
Головуючий в 1-й інстанції Куценко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 листопада 2019 року, ухвалене у м. Енергодар у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 р. позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій враховуючи уточнення до позову, просив стягнути на свою користь заборгованість в загальній сумі 53609,64 грн., яка складається з основного боргу в сумі 30600,76 грн., 3% річних в сумі 2072, 76 грн. та пені в сумі 2093,42 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн. В обґрунтування позову, позивач зазначив, що між ним та ОСОБА_2 25 лютого 2016 року укладено договір позики грошових коштів в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США, що еквівалентно 40827,94 грн. Договір позики був оформлений власноручною розпискою ОСОБА_2 Гроші Відповідач зобов`язувалась віддати протягом одного року. 03 березня 2017 року Відповідач віддала лише 10 000 гривень, що становило 366 доларів США, про що знову написала розписку. Із загальної суми позики 1500 доларів США вона лишилась винна ще 1134 долара США. Також ОСОБА_2 зобов`язалась віддати ще 16 000 гривень через три місяці, про що власноручно написала ще одну розписку. Зобов`язання відповідачем не виконані, в зв`язку чим позивач звернувся до суду.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 листопада 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції необґрунтовано та безпідставно не взято до уваги докази надані позивачем, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2020 року це 210 200 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102,00 грн. (2102,00 грн. Х 100 = 210 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження існування грошового зобов`язання відповідача перед позивачем та обов`язку повернення відповідачем позивачу грошових коштів, позивачем надано розписку, текст якої викладено у наступному: «Я, ОСОБА_2 в течении года обв`язуюсь возвратить долг 1500 долларов (тисячу п`ятсот долларов). Я не хочу быть перед вами не человеком» та зазначено також прізвище та ініціали - ОСОБА_2 підпис та дата: 25.02.2016 р.

Також на підтвердження як існування, так і виконання зобов`язань, позивачем надано розписку датовану 03 березня 2017 р. з підписом, наступного змісту: « ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в пятницу отдам я отдали 10 тысяч в пятницу», в якій також містяться наступні дані: « ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 , ОСОБА_4 отдала 10 (десять) тысяч гривень 366 доларов» та зазначено прізвище ОСОБА_5 з підписом, а також напис: «получил: 366 доларов», підпис та прізвище ОСОБА_6 , крім того, міститься текст наступного змісту: «через 3 месяца отдам 16 тысяч ОСОБА_5 » та підпис.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не надано суду, належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі 25.02.2016 р. ОСОБА_2 саме ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 1500 доларів США у користування з терміном їх повернення «протягом року» та отримання їх ОСОБА_2 саме від ОСОБА_1 як в розмірі 1500 доларів США у строк «протягом року», так і в розмірі 1134 доларів США, про які зазначено в позові, а отже і наявності обов`язку у відповідача з їх повернення саме позивачу по справі. Вимоги сторони позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та пені, враховуючи недоведеність існування зобов`язань у відповідача перед позивачем, задоволенню не підлягають.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не збігатися з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передання коштів у борг.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що відповідно до розписки, копія якої міститься у матеріалах справи (а.с.12), 25 лютого 2016 року ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_1 1500 доларів США, які зобов`язалась повернути протягом року.

03.03.2017 року відповідачем у справі частково сплачено заборгованість за договором позики у розмірі 10000,00 грн., що еквівалентно на час повернення 366 доларам США (а.с.12 зв).

На підтвердження надання у борг коштів, саме ОСОБА_1 вказує наявність у нього оригіналу вказаної розписки, що вказує на наявність у позивача права вимоги до боржника, щодо повернення боргу.

Отримання боргу саме у доларах США, підтверджується тим, що на звороті розписки від 25 лютого 2016 року вказано про повернення 03 березня 2017 року частини боргу у розмірі 10000,00 грн., що еквівалентно саме 366 доларам США, за курсом Нацбанку України на вказану дату.

Оскільки дані щодо курсу валют є загальнодоступними, суд першої інстанції мав можливість перевірити вказану інформацію, а тому незазначення за текстом розписки повного найменування валюти, яка передається у борг не може бути враховуючи наведене підставою для відмови у позові.

Крім того, слід зазначити, що відповідачем у справі будь-яким чином не спростовано, як сам факт отримання від позивача коштів у борг, так і валюту, у які було взято кошти.

З урахуванням часткового погашення 03 березня 2017 року заборгованості за договором позики від 25 лютого 2016 року, сума основного боргу складає 1134 долари США, що станом на 04 червня 2019 року (дату уточнення позовної заяви) складає 30600,76 грн.

Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 № 6-49 цс12.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 30600,76 грн., кількості днів прострочення, як зазначено в уточненому позові 824 днів (з 03.03.2017 року по 04.06.2019 року) і складають 2072,46 грн.

Що стосується вимог позивач щодо стягнення пені у розмірі 20936,42 грн. у відповідності до вимог ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», то вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки за змістом преамбули, цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Таким чином дія вказаного закону не поширюється на правовідносини між сторонами у справі.

З урахування вищевикладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 32673,22 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 30600,76 грн. та 3% річних у розмірі 2072,46 грн..

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. В зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог та вимог апеляційної скарги розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за подання позовної заяви складає 768,34 грн.; за подання апеляційної скарги у розмірі 702,51 грн.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 листопада 2019 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 заборгованість за договором позики від 25 лютого 2016 року у розмірі 30600,76 грн., 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України 2072,46 грн., а всього 32673,22 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 судові витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви 468,34 грн.; за подання апеляційної скарги у розмірі 702,51 грн., а всього 1170,85 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повна постанова складена 07 травня 2020 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

Судді: О. В. Крилова

О.З. Поляков