Дата документу 23.09.2020 Справа № 937/6853/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/6853/19 Головуючий у 1-й інстанції: Колодіна Л.В.
Провадження №22-ц/807/2155/20 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії, наказу командира військової частини НОМЕР_1 та поновлення на квартирному обліку,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 вернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії, наказу командира військової частини НОМЕР_1 та поновлення на квартирному обліку.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він після закінчення Луганського вищого авіаційного училища штурманів з 01 грудня 1992 року по теперішній час проходить військову службу в м. Мелітополі Запорізької області у військовій частині НОМЕР_1 , яка є правонаступником військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

На підставі рапорту від 16 березня 1993 року та довідки від 10 жовтня 1992 року №45 про незабезпечення житловою площею Міністерства оборони, житловою комісією військової частини НОМЕР_2 його було зараховано на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_2 з 16 березня 1993 року.

При розформуванні військової частини НОМЕР_3 були втрачені протоколи засідань житлової комісії 21822 та його на підставі відсутності протоколів минулих років щодо зарахування військовослужбовців на квартирний облік та вивчивши облікові справи зарахували на квартирний облік датою знаходження в списках осіб, які потребують поліпшення житлових умов в Мелітопольському гарнізоні протоколом житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28 березня 2006 року №11 було зараховано на квартирний облік з 16 березня 1993 року складом сім`ї з 4 осіб (дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , син ОСОБА_3 ).

В грудні 2007 року ОСОБА_1 отримав довідку військової частини НОМЕР_1 від 12 грудня 2007 року №911 про прописку з 16 березня 1993 року по 09 січня 1997 року за адресою: АДРЕСА_1 .

В лютому 2019 року він подав рапорт на згоду отримання грошової компенсації за належне йому для отримання жилого приміщення до житлової комісії НОМЕР_1 , після чого на особисту електрону адресу голови житлової комісії НОМЕР_1 надійшла копія листа КЕВ м. Запоріжжя №446 від 13 лютого 2019 року з вимогою про перенесення дати зарахування на квартирний облік його та інших осіб, які зараховані на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_1 , як осіб зарахованих на квартирний облік рішенням житлових комісій військової частини НОМЕР_1 з порушенням вимог законодавства.

25 лютого 2019 він був присутній на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , де розглядалось питання про перенесення його дати зарахування на квартирний облік, але рішення не було прийнято.

23 травня 2019 року ОСОБА_1 подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 про надання витягу з протоколу житлової комісії НОМЕР_1 про розгляд рапорту на згоду отримання грошової компенсації за належне житлове приміщення у 2019 році, як особі, яка є першим в списках осіб загальної черги та витяг з протоколу житлової комісії А3840 про прийняття рішення щодо розгляду листа КЕВ м. Запоріжжя про перенесення дати зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 .

Згідно відповіді від 27 червня 2019 року вих. №727, ОСОБА_1 зарахований на квартирний облік з 16 березня 1993 року і знаходиться першим в загальній черзі.

В серпні 2019 року голова житлової комісії НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_4 надала йому витяг з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 01 липня 2019 року №13 та витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19 липня 2019 року №374/агд на підставі яких йому змінили дату зарахування на квартирний облік на дату реєстрації в м. Мелітополь вказаною в його паспорті з 16 березня 1993 року на 09 січня 1997 року. В 1996 році ОСОБА_1 отримував паспорт, тобто після зарахування до особового складу військової частини НОМЕР_2 за місцем служби, тому в ньому відсутні відомості про його реєстрацію до 09 січня 1997 року.

Наявність чи відсутність прописки не може бути підставою для визнання будь-якого житлового права та не є підставою для зняття з квартирного обліку або переміщення у черзі. Порядок обліку військовослужбовців, які проходять військову службу у Збройних Силах України, на момент зарахування його на квартирний облік 16 березня 1993 року, визначався Положенням про порядок забезпечення житловою площею у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністра оборони України від 23 грудня 1992 року №220 (надалі - Наказ №220).

Наказом №220 було передбачено, що військовослужбовці та члени їх сімей мають право до одержання жилого приміщення прописатися за адресою військової частини, а також, що на кожного військовослужбовця, взятого на квартирний облік, оформлюється облікова справа, у якій знаходяться необхідні документи: рапорт про прийняття на квартирний облік, довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку, довідка про те, чи перебувають всі члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчих комітетах місцевих Рад).

Житлові комісії у військових частинах утворюються з метою правильного обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, розподілу та використання житлової площі в гарнізонах та військових частинах (наказ Міністра оборони України від 17 листопада 1992 року №193).

Він є військовослужбовцем і проходить дійсну військову службу у Збройних Силах України з 30 липня 1988 року, квартирний облік здійснюється за місцем роботи (служби) - у військових частинах за рішенням житлової комісії.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив суд:

Визнати незаконним та скасувати протокол засідання (об`єднаної) житлової житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 01 липня 2019 року №13, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 19 липня 2019 року №374/агд в частині змістити в обліку громадян та членів їх сімей, які перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов шляхом отримання постійного житла (загальна черга) на дату реєстрації в даному населеному пункті майора ОСОБА_1 , зарахованого 16 березня 1993 року змістити на дату реєстрації на 09 січня 1997 року.
Зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_4 поновити ОСОБА_1 та членів сім`ї: дружину ОСОБА_2 1972 р.н., сина ОСОБА_3 1995 р.н. та сина ОСОБА_3 2001 р.н., на квартирному обліку (обліку осіб та членів їх сімей, які набули право та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання (загальна черга) з 16 березня 1993 року.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 квітня 2020 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії, наказу командира військової частини НОМЕР_1 та поновлення на квартирному обліку в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 . (а.с. 146-147).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії, наказу командира військової частини НОМЕР_1 та поновлення на квартирному обліку, задоволено.
Визнано незаконним та скасовано протокол засідання (об`єднаної) житлової комісії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 01 липня 2019 року №13, наказ командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 19 липня
2019 року №374/агд в частині зміщення в обліку громадян та членів їх сімей, які перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом отримання постійного житла (загальна черга) на дату реєстрації в даному населеному пункті - майора ОСОБА_1 , зарахованого 16 березня 1993 року на дату реєстрації на 09 січня 1997 року.
Зобов`язано житлову комісію військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України поновити ОСОБА_1 та членів сім`ї: дружину ОСОБА_2 , 1972 р.н., сина ОСОБА_3 , 1995 р.н., сина ОСОБА_3 , 2001 р.н., на квартирному обліку (обліку осіб та членів їх сімей, які набули право та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання (загальна черга)) з 16 березня 1993 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до п.15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року №470 (у редакції від 06 березня 1992 року) на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також прописані у даному населеному пункті. У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 порядку зарахування на квартирний облік, його було зміщено в обліку громадян та членів їх сімей, які перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов шляхом отримання постійного житла (загальна черга) з 16 березня 1993 року на дату реєстрації в м. Мелітополь 09 січня 1997 року.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання судових повісток, до апеляційного суду не з`явились, надали суду клопотання в яких просили проводити розгляд справи за їх відсутності (а.с.197-202, а.с. 209, 213 ).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на вказане, колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності належним чином повідомлених учасників справи у відповідності до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, та визнаючи незаконним та скасування протоколу засідання (об`єднаної) житлової комісії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 01 липня 2019 року №13, суд першої інстанції виходив з того, що наявність чи відсутність прописки не може бути підставою для визнання будь-якого житлового права та не є підставою для зняття з квартирного обліку або переміщення у черзі, а перенесення дати зарахування на квартирний облік позивача з 16 березня 1993 року на дату його реєстрації в м. Мелітополі 09 січня 1997 року, яка взята з копії паспорта в оригіналі облікової справи, відповідно до рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 01 липня 2019 року (протокол № 13) є безпідставним та незаконним, оскільки обмежує право позивача в реалізації права на поліпшення житлових умов.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитись, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , після закінчення Луганського вищого військового авіаційного училища штурманів з 01 грудня 1992 року по теперішній час проходить військову службу в місті Мелітополі Запорізької області у військовій частині НОМЕР_1 (яка є правонаступником військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_3 ). (а.с.9-10).
Згідно довідки № 45 від 10 жовтня 1992 року виданої філіалом Луганського вищого військового авіаційного училища штурманів, ОСОБА_1 за час навчання в інституті житловою площею не забезпечувався та перебував на казарменому стані. (а.с.11).

На підставі рапорту від 16 березня 1993 року ОСОБА_1 було зараховано на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_2 з 16 березня 1993 року. (а.с.12).

Встановлено, що при розформуванні військової частини НОМЕР_3 були втрачені протоколи засідань житлової комісії 21822 та ОСОБА_1 , на підставі відсутності протоколів минулих років щодо зарахування військовослужбовців на квартирний облік, зарахували на квартирний облік датою знаходження в списках осіб які потребують поліпшення житлових умов в Мелітопольському гарнізоні протоколом житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28 березня 2006 року №11, було зараховано на квартирний облік з 16 березня 1993 року складом сім`ї з 4 осіб (дружина: ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , син ОСОБА_3 ). (а.с. 13).

В грудні 2007 року ОСОБА_1 була надана довідка військової частини НОМЕР_1 від 12 грудня 2007 року №911 про прописку з 16 березня 1993 року по 09 січня 1997 року за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.14).

В лютому 2019 року ОСОБА_1 подав рапорт на згоду отримання грошової компенсації за належне йому для отримання жилого приміщення до житлової комісії НОМЕР_5 , після чого на особисту електрону адресу голови житлової комісії А3840 надійшла копія листа КЕВ м. Запоріжжя №446 від 13 лютого 2019 року з вимогою про перенесення дати зарахування на квартирний облік його та інших осіб, які зараховані на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_5 , як осіб зарахованих на квартирний облік рішенням житлових комісій військової частини НОМЕР_5 з порушенням вимог законодавства.

25 лютого 2019 року ОСОБА_1 був присутній на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 з розгляду питання про перенесення його дати зарахування на квартирний облік, але рішення не було прийнято.

Так, 23 травня 2019 року ОСОБА_1 подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 (вх.№919) з проханням надати йому витяг з протоколу житлової комісії А3840 про розгляд його рапорту на згоду отримання грошової компенсації за належне йому для отримання жилого приміщення у 2019 році, як особі яка є першим у списках осіб загальної черги, а також витяг з протоколу житлової комісії А3840 про прийняття остаточного рішення щодо розгляду листа КЕВ м. Запоріжжя про перенос його дати зарахування на квартирний облік. (а.с.15).

Як вбачається з відповіді, наданої командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_5 від 27 червня 2019 року вих.№727, ОСОБА_1 зарахований на квартирний облік з 16 березня 1993 року і знаходиться першим в квартирній загальній черзі.( а.с.16-17).

В серпні 2019 року голова житлової комісії A3840 старший лейтенант ОСОБА_4 надала ОСОБА_1 витяг з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_5 від 01 липня 2019 року №13 та витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 19 липня 2019 року №374/агд, на підставі яких йому змінили дату зарахування на квартирний облік з 16 березня 1993 року на 09 січня 1997 року. (а.с.18-19).

У 1996 році ОСОБА_1 отримував паспорт, тобто після зарахування до особового складу військової частини НОМЕР_2 за місцем служби, тому в ньому відсутні відомості про його реєстрацію до 09 січня 1997 року. (а.с. 7-8).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що п. 9 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року військовослужбовці визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов на загальних підставах відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 40 ЖК України та п. 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень, громадяни знімаються з квартирного обліку у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.

Враховуючи те, що прийняття на квартирний облік переслідує мету забезпечення громадян реалізацію права на отримання в установленому порядку жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду, положення абзацу 1 пункту 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень спрямовані проти безпідставного позбавлення громадян цього права, передбачають перебування їх на квартирному обліку до того, поки вони не реалізують його, тобто до отримання жилого приміщення.

За приписами п. 11 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року, датою постановки на квартирний облік вважається день, коли було винесено рішення житловою комісією військової частини про прийняття на квартирний облік.

Відповідно до п.1 вказаного Положення, за рахунок житлових фондів Міністерства оборони України забезпечуються житлом військовослужбовці та члени їх сімей, які проходять військову службу у військових частинах, в установах, на підприємствах, в організаціях, військових начальних закладах, військових комісаріатах. Всі питання, пов`язані із забезпеченням жилою площею військовослужбовців, вирішуються за місцем проходження ними служби, згідно п. 35 Положення. На кожного військовослужбовця, взятого на квартирний облік, оформляється облікова справа, у якій знаходяться необхідні документи: рапорт про прийняття на квартирний облік, довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку, довідка про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи. Інші документи, при потребі, житлові комісії самі запитують через командирів військових частин у відповідних державних органів, установ, організацій.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що вказана норма, як і п. 22 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень, так і Положеннями про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністерства оборони України № 220 від 23 грудня 1992 року, яке діяло на момент прийняття рішення житловою комісією, не ставить в залежність постановку на квартирний облік від дня реєстрації в населеному пункті, а лише визначає перелік документів, які повинні додаватись до заяви та знаходитися у обліковій справі.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, судова колегія враховує, що позивачем надані беззаперечні докази його постановки на квартирний облік саме у 1993 році.

Таке перебування ОСОБА_1 на квартирному обліку не заперечувалося протягом всього часу перебування на обліку, законність постановки на квартирний облік не оскаржувалася відповідачем.

Поновлюючи порушені житлові права позивача, суд першої інстанції виходив також з чинного національного законодавства, констатуючи, що наявність чи відсутність прописки не може бути підставою для визнання будь-якого житлового права та не є підставою для зняття з квартирного обліку або переміщення у черзі.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що був порушений порядок прийняття позивача на облік не підтверджені жодними належними і допустимими доказами того, що позивач був зарахований на квартирний облік внаслідок подання ним відомостей, що не відповідають дійсності, або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік, відповідачем суду не надано. Відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що перенесення дати зарахування на квартирний облік позивача з 16 березня 1993 року на дату його реєстрації в м. Мелітополі 09 січня 1997 року, яка взята з довідки про реєстрацію від 05 грудня 2014 року №646 в оригіналі облікової справи, відповідно до рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 01 липня 2019 року (протокол № 13) є безпідставним та незаконним, оскільки обмежує право позивача в реалізації права на поліпшення житлових умов.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.
Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, однак колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання незаконним та скасування протоколу засідання (об`єднаної) житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 01 липня 2013 року № 13, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, що в липні 2019 року відбулися збори житлової комісії, які оформлені протоколом засідання на яких було прийнято рішення про зміну ОСОБА_1 дати зарахування на квартирний облік, з 16 березня 1993 року на 01 січня 1997 року.

Протокол - це документ колегіального органу у якому фіксують хід і результати проведення засідання комісії та даний документ лише фіксує прийняті рішення, а не є таким рішенням.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Протокол за своєю юридичною природою не є правочином, а є лише документом, який фіксує волевиявлення членів житлової комісії.

Таким чином, позивачем не вірно обрано спосіб захисту цивільного права, оскільки протокол не є актом, який може окремо оскаржуватися, а тому він не підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції при ухваленні рішення помилково не взяв до уваги той факт, що визнанню незаконним та скасуванню підлягає саме рішення житлової комісії військової частини, а не протокол засідання (об`єднаної ) житлової комісії військової частини НОМЕР_1 .

У зв`язку з висновками, викладеними у даній постанові, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає зміні, при цьому слід визнати незаконним та скасувати рішення (об`єднаної) житлової комісії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 01 липня 2019 року № 13, яке оформлено протоколом засідання (об`єднаної) житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №13 від 01 липня 2019 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Європейськийсуд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 375,376, 381-384, 390 ЦПК України , апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 квітня 2020 року у цій справі змінити.

Абзац другий резолютивної частини рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 квітня 2020 року викласти в наступній редакції.

«Визнати незаконним та скасувати рішення (об`єднаної) житлової комісії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 01 липня 2019 року № 13, яке оформлено протоколом засідання (об`єднаної) житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №13 від 01 липня 2019 року, наказ командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 19 липня 2019 року № 374/агд в частині зміщення в обліку громадян та членів їх сімей, які перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов шляхом отримання постійного житла (загальна черга), на дату реєстрації в даному населеному пункті майора ОСОБА_1 , зарахованого 16 березня 1993 року на дату реєстрації на 09 січня 1997 року».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 28 вересня 2020 року.

Головуючий, суддяСуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С. Маловічко С.В.