Справа № 426/1892/20
РІШЕННЯ

іменем України

13 травня 2020 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Скрипника С.М.,

за участю секретаря судового засідання Брайловської М.М.,

сторін:

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника - адвоката Пономаренко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове, матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася з заявою про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні, в обґрунтування вимог посилається на те, що вона та вона та ОСОБА_2 з 2008 року перебували у шлюбі. З чоловіком вона прожила разом з 2008 року і до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , вели спільне господарство, будували сімейні відносини. Чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 80 років у селищі Біле Лутугинського району Луганської області. Вона з чоловіком фактично мешкали і вели спільне господарство та проживали за однією адресою: по АДРЕСА_1 . У зв`язку з проведенням антитерористичної операції за місцем постійного проживання вона з чоловіком були вимушені змінити місце мешкання та зареєструвались як внутрішньо переміщені особи за різними адресами, але продовжували мешкати однією сім`єю та вести спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 .

За час сумісного проживання ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого чоловіка, оскільки розмір пенсії її чоловіка був значно більшим від розміру її пенсії, а тому пенсійні виплати ОСОБА_2 були постійними та основним джерелом її існування.

За життя ОСОБА_2 перебував на обліку в Білокуракінському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області, де отримував пенсію. Після смерті чоловіка ОСОБА_1 звернулась до Блокуракінського ОУ ПФУ Луганської області з питання оформлення пенсії по втраті годувальника, однак інспектор усно пояснила, що вона має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% від пенсії померлого та їй потрібно надати довідку про постійне проживання з чоловіком.

За місцем їх проживання з чоловіком вона зібрала документи, що підтверджують факт їхнього спільного проживання, але, оскільки вони складені на тимчасово неконтрольованій території України, орган пенсійного фонду не може їх врахувати як складову переліку документів для отримання пенсії.

Таким чином, вирішити дані обставини в позасудовому порядку заявниця не має можливості, тому змушена звернутися до суду із даною заявою.

Просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 однією родиною не менше п`яти років до дня смерті ОСОБА_2 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по день його смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник адвокат Пономаренко Н.М. просять суд задовольнити заяву з підстав, зазначених у ній та пояснили, що заявник проживає в с. Біле Лутугинського району Луганської області. На даний час заявник зареєстрована як тимчасово переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 . У чоловіка була пенсія значно більше ніж у заявника, тому вона просить встановити факт її проживання разом з чоловіком та факт перебування на утриманні свого чоловіка.

Представник Білокуракинського об`єднаного УПФУ в Луганській області до суду не з`явився, надавши відзив на позовну заяву обґрунтувавши його тим, що заявницею не надано доказів про те, що заявник та її померлий чоловік проживали однією сім`єю, вимоги заявниці про встановлення факту перебування на утримані її чоловіка в межах обґрунтування заявницею своїх вимог, не можуть бути задоволені судом, оскільки від встановлення такого факту не залежить виникнення у заявниці права на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника. При цьому сам по собі факт отримання заявницею доходу у невеликому розмірі, на що вона посилається в обґрунтування своїх вимог, не може бути підставою для задоволення цих вимог судом. В заяві не зазначено факту перебування заявниці на утриманні чоловіка. В той же час заявниця отримує пенсію, яка забезпечує встановлений ст.. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» її прожитковий мінімум. Просить у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні свого покійного чоловіка ОСОБА_2 відмовити та справу розглянути без участі представника (а.с.60-61).

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що із заявницею перебуває у дружніх стосунках, тому їй відомо, що заявниця дійсно проживала разом із покійним чоловіком до його смерті. Спільних дітей вони не мали. Проживали у квартирі ОСОБА_2 В 2019 році ОСОБА_2 помер, його поховання здійснювала заявниця. Також їй відомо, що пенсія ОСОБА_2 дійсно була більше ніж у заявниці, оскільки він був шахтарем. Він фактично утримував заявницю.

Заслухавши заявницю, її представника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягаю задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно був чоловіком заявниці по справі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 та згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Біле Лутугинського району Луганської області, Україна (а.с.7,8).

Заявниця ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 були пенсіонерами та перебували на обліку у Білокуракінському об`єднаному УПФУ Луганської області. Розмір пенсії ОСОБА_2 за період з травня 2019 року до жовтня 2019 року складав 8824,25 грн. Розмір пенсії ОСОБА_1 за період з травня 2019 по жовтень 2019 року складав 1703,79 грн., що підтверджується відповідними довідками (а.с.37-41). Тобто, розмір пенсії чоловіка заявниці значно перевищував розмір пенсії заявниці.

Відповідно до довідки № 35 від 24.10.2019 року та акта про фактичне місце проживання з померлим від 24.10.2019 ОСОБА_1 проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 (а.с.12-13).

ОСОБА_1 була взята на облік як внутрішньо переміщена особа та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9).

ОСОБА_2 був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.10).

На звернення ОСОБА_1 до Білокуракінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області із заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника листом Білокуракінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області № 12/41-7/с від 04.02.2020 року їй було відмовлено через відсутність документу, що засвідчує факт перебування на утриманні (а.с.18).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 2 частини 1статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу.

За змістом ч. 2, 3 вказаної статті, непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно п. 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 5.11.2005 N 22-1 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за N 1566/11846, до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, також надаються такі документи: документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

У відповідності до п. 2.11 Порядку за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації) або довідки органів місцевого самоврядування: для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника - довідка про перебування на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від померлого годувальника допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів до існування, або про спільне проживання з годувальником на момент його смерті. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 8 постанови від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" Пленуму Верховного Суду України, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення у судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст. 62 ЦПК України.

Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, крім тих, що передбачені ч. 1 зазначеної статі, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Згідно ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 та отримувала пенсію, розмір якої значно менший пенсії, яку отримував її чоловік.

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Стосовно доводів представника Білокуракінського ОУ ПФУ Луганської області про недоведеність фактичного проживання заявниці з чоловіком та надання чоловіком заявниці їй допомоги, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування суд зазначає наступне.

За змістом частини другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, і сім`я створюється на підставі, зокрема шлюбу.

Довідка № 35 від 24.10.2019 року та акт про фактичне місце проживання з померлим від 24.10.2019, видані за місцем проживання заявниці та її померлого чоловіка, тобто на непідконтрольній українській владі території та завірені печатками організації, яка знаходиться на тимчасово окупованій території України, містять в собі відомості про спільне проживання подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за однією адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12, 13).

Суд бере до уваги так звані «намібійські винятки», сформульовані практикою Міжнародного суду ООН, про те, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження права громадян, і з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та Верховного Суду відомості, що містяться у вказаній довідці, беруться до уваги разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємному зв`язку.

Розмір доходів заявниці та її померлого чоловіка свідчать про те, що саме пенсія чоловіка була основним та постійним засобом існування сім`ї, а відтак слугувала його дружині основоположним і систематичним джерелом грошової допомоги зі сторони чоловіка, який за життя взяв на себе обов`язок по її утриманню.

Аналіз вищенаведених норм законодавства в контексті зазначених обставин справи дає підстави дійти такого правового висновку, що законодавством про пенсійне забезпечення визначено, що непрацездатними членами сім`ї, які мають право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, з-поміж інших категорій осіб, вважаються, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону. Отже, необхідною умовою для призначення зазначеним особам пенсії у зв`язку з втратою годувальника або переведення на такий вид пенсії є встановлення їм інвалідності або досягнення ними пенсійного віку, передбаченого зазначеною статтею та знаходження їх на утриманні померлого.

З огляду на зазначене, встановивши, що допомога, яка надавалась ОСОБА_1 , була для заявниці хоч і не єдиним, проте постійним і основним джерелом засобів до існування, суд дійшов висновку про можливість задоволення заяви.

Така ж позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17.

Суд, оцінюючи інформацію, яка міститься у довідці з місця проживання, приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Під час розгляду вказаної справи, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v.the Republic of Moldova and Russia", "Ilacu and Others v. Moldova and Russia"), де грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також значення, яке має встановлення даного юридичного факту для реалізації прав заявника, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні має для заявниці юридичне значення і потрібне для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 однією родиною не менше п`яти років до дня смерті ОСОБА_2 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по день його смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржено через Сватівський районний суд Луганської області до Луганського апеляційного суду або безпосередньо до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 15 травня 2020 р.

Суддя: С.М.Скрипник