233 № 233/6964/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С. ,

за участю секретаря судового засідання Ліман С.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулось АТ «Комерційний банк «ПриватБанк», в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.12.2008 року в загальному розмірі 18284,86 грн та судові витрати у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на те, що 12.12.2008 р. між ним та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви приєднання та довідки про умови кредитування, який складається із самої заяви та довідки, а також, запропонованих ПАТ КБ «Приватбанк», «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті. Відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач кредитні зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим станом на 31.08.2019 р. утворилася заборгованість в сумі 18284,86 грн, яка включає заборгованість за тілом кредиту 179,26 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом 12599,17 грн; заборгованість за пенею 4397,63 грн, а також штраф (фіксована частина) в розмірі 250,00 грн, штраф (процентна складова) в розмірі 858,80 грн.

Відповідач надав заяву про визнання позовних вимог в частині тіла кредиту.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 12.12.2008 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, довідки про умови кредитування, копії яких долучені до матеріалів справи. Відповідач отримав кредитну картку, кінцевий строк дії якої 31 грудня 2011 року, з встановленим банком кредитним лімітом, який змінювався та в останнє складав 180 грн, здійснював витрати за рахунок кредитних коштів та платежі на погашення кредитної заборгованості.

Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» базова процентна ставка складає 2,5 % в місяць (нараховується на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів на рік), плата за користування кредитними коштами у звітному періоді складає - 7 % від заборгованості, однак не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, що йде за звітним; комісія за зняття готівки 3 % від суми операції, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається з пені (1) базова процентна ставка за договором /30 нараховується за кожний день прострочення кредиту та пені (2) 1 % від заборгованості, однак, не менше 10 грн на місяць, нараховується один раз на місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн; штраф при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів 250 грн + 5% від суми позову.

З 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва АТ КБ «ПриватБанк»).

22.12.2009 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано, про що складено актовий запис №270 від 22.11.2009 року, прізвище дружини після розірвання шлюбу ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_1 від 13.07.2011 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

З особового рахунку позичальника, наданого позивачем, вбачається, що відповідач систематично користувався кредитною карткою в межах встановленого банку кредитного ліміту.

Проте в порушення умов кредитного договору, ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач вчасно кредитні зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 31.08.2019 р. позивачем нарахована заборгованість в розмірі 18284,86 грн, яка складається з:

- 179,26 грн заборгованість за тілом кредиту;

- 12599,17 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом;

- 4397,63 грн заборгованість за пенею,

а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг: - 250,00 грн фіксована частина, - 858,80 грн процентна складова.

Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним розрахунком, дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано отримання ним кредитних коштів, що підтверджується банківською випискою з особистого рахунка відповідача.

Проте позивачем не обґрунтовано розрахунок в частині заборгованості за процентами за користування кредитними коштами з таких підстав.

Згідно з ч. 8 ст. 49, ч. 2 ст. 53 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків. Банку забороняється встановлювати процентні ставки та комісійні винагороди на рівні нижче собівартості банківських послуг у цьому банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки судом встановлено, що остання кредитна картка, на підставі якої відповідач користувався кредитним лімітом, мала строк дії до 31 грудня 2011 року, що відповідає строку кредитування, іншого строку дії договору та інших умов виконання зобов`язань сторони не передбачили, суд дійшов висновку про те, що нарахування процентів за кредитним договором після спливу вказаного строку припиняється, що відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за процентами, що виникла з 01 січня 2012 року по 31 серпня 2019 року є необґрунтованими.

З тих же підстав є необґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення штрафу при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів в розмірі 250 грн + 5% від суми позову, як такий, що був нарахований поза межами строку кредитування, та складає 1108,80 грн, а також пені за період з 01.01.2012 року по 31.08.2019 року.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц, відповідно до якої кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими, а тому судами безпідставно застосовано позовну давність й до цих вимог.

Позовні вимоги щодо наявності заборгованості за пенею та штрафом є також необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

21.10.2015 року Верховним Судом України у справі №6-2003цс15 було винесено постанову, в якій був викладений висновок про те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Оскільки позивач одночасно просить стягнути і штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань і пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, суд на підставі вищевикладеного висновку щодо застосування норм права, який відповідно до ст. ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахований судом, дійшов висновку про те, що нараховані пеня та штраф не можуть бути стягнуті з відповідача одночасно, оскільки стосуються одного порушення порушення строків виконання зобов`язання з повернення кредитної заборгованості.

Також є необґрунтованим нарахування пені за період з 01.05.2009 року по 31.12.2011 року з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Судом не встановлено наявність умов кредитного договору щодо розміру пені 30 грн та 50 грн на місяць, як зазначено в розрахунку заборгованості, здійсненому позивачем.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач не нараховував пеню відповідно до умов договору, викладених в довідці, відповідно до яких її розмір відповідає базовій процентній ставці за договором / 30 нараховується за кожний день прострочення кредиту (тобто в розмірі, який відповідає нарахованим процентам) та пені та 1 % від заборгованості, однак, не менше 10 грн на місяць, нараховується один раз на місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн.

Посилання позивача про те, що вказаний розмір передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг не спростовує висновок суду з таких підстав.

Суд не бере до уваги умови кредитного договору, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, долучених до матеріалів справи, оскільки позивачем залишилось не доведеним, що Умови та Правила надання банком кредиту є складовою кредитного договору, а саме те, що вони укладені в один день, тобто в день підписання позичальником заяви позичальника, і позичальник розумів, що саме ці Умови він мав на увазі, підписуючи заяву.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, відповідно до якої за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Разом з тим, судом встановлено, що 18.06.2009 року за рахунок платежу, здійсненого відповідачем на погашення заборгованості за кредитним договором, позивачем були спрямовані грошові кошти в розмірі 60 грн на погашення заборгованості за пенею. Крім того, 23.05.2014 року відбулося автоматичне списання грошових коштів з іншої карти відповідача та 01.11.2016 року відповідачем здійснено платіж на погашення заборгованості в сукупному розмірі 692,37 грн, які були віднесені позивачем на погашення пені. Оскільки судом встановлено, що нарахування пені за період з 01.05.2009 року по 31.08.2019 року в розмірі 30 грн, 50 грн щомісячно було здійснено позивачем необґрунтовано, суд дійшов висновку про те, що вказана сума в сукупному розмірі 752, 37 грн має бути віднята від заборгованості за процентами, розмір якої станом на 31.12.2011 року складав 135,41 грн, та після того від заборгованості за тілом кредиту в розмірі 179,26 грн, що відповідає черговості погашення заборгованості, порядок якої передбачено ч. 1 ст. 534 ЦК України. А отже, отримуємо такий розрахунок: 135,41 752,37 = - 616,96 (грн); 179,26 616,96 = - 437,70 (грн).

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що у ОСОБА_5 відсутня заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.12.2008 року станом на 31.08.2019 року.

А отже, в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.12.2008 року станом на 31.08.2019 року, яка включає: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 179 гривень 26 копійок; заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 12599 гривень 17 копійок, заборгованість за пенею в розмірі 4397 гривень 63 копійок, заборгованість за штрафом в розмірі 1108 гривень 80 копійок, а всього в розмірі 18284 гривень 86 копійок необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 264 - 265, 273, 279, п.п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.12.2008 року станом на 31.08.2019 року, яка включає: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 179 гривень 26 копійок; заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 12599 гривень 17 копійок, заборгованість за пенею в розмірі 4397 гривень 63 копійок, заборгованість за штрафом в розмірі 1108 гривень 80 копійок, а всього в розмірі 18284 (вісімнадцяти тисяч двохсот вісімдесяти чотирьох) гривень 86 копійок відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області. Вказаний строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя