Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/112/19
Провадження № 6/376/1/2020
У Х В А Л А

"20" січня 2020 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Коваленка О.М.,

при секретарі Таранчук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сквира Київської області подання державного виконавця Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Качуринської Оксани Василівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, -

В С Т А Н О В И В:

До Сквирського районного суду Київської області надійшло вищевказане подання.

В обгрунування подання держаний виконавець Качуринська О.В. зазначила, що на виконанні у Сквирському районному відділі державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області знаходиться зведене виконавче провадження № 60289187 з виконання виконавчого листа №2/376/310/2019 виданий 06.05.2019 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 24 122,01 грн. та виконавчого листа №2/376/310/2019 виданий 06.05.2019 про стягнення з ОСОБА_1 судового збору в сумі 1762 грн. на користь КС «Істок».
За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
20.08.2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження».

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити боржник отримує дохід в Військовій частині НОМЕР_2 , яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

13.09.2019 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку направлено до бухгалтерії Військової частини № НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 .
13.09.2019 року державним виконавцем на підставі ст. 56 Закону України Про виконавче провадження винесено постанову про накладення арешту на майно боржника.
Згідно відповіді від 13.09.2019 року в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо субєкта за боржником на праві власності зареєстровано 1/4 частки квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст.48 ЗУ Про виконавче провадження уразі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється.
Згідно повідомлення від 24.10.2019 року Військової частини НОМЕР_2 боржник 10.07.2018 року самовільно залишив військову частину та знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 по теперішній час.
Виконавцем на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклик нез`явився.
В зв`язку з вищевикладеним державний виконавець Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області Качуринська О.В. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа та просить суд: тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 до виконання зобов`язань покладених на нього згідно виконавчого листа №2/376/310/2019 виданий 06.05.2019 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 24 122,01 грн. та виконавчого листа №2/376/310/2019 виданий 06.05.2019 про стягнення з ОСОБА_1 судового збору в сумі 1762 грн. на користь КС «Істок».

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно зі ч.4 ст. 441ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного, або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Суд, дослідивши подання та додатки до нього, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи приходить до висновку, що подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що так дійсно на виконанні у державного виконавця Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області Качуринської О.В. перебуває зведене виконавче провадження № 60289187 з виконання виконавчого листа №2/376/310/2019 виданий 06.05.2019 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 24 122,01 грн. та виконавчого листа №2/376/310/2019 виданий 06.05.2019 про стягнення з ОСОБА_1 судового збору в сумі 1762 грн. на користь КС «Істок». (а.в.п.6).
Державним виконавцем вказано, що ним було направлено виклики ОСОБА_1 , однак, боржник не з`являється до державного виконавця для надання пояснення, щодо невиконання рішення суду (а.в.п.8)

Також, державний виконавець вказує, що боржник ОСОБА_1 працює, що підтверджується повідомленням від 24.10.2019 року Військової частини НОМЕР_2 боржник 10.07.2018 року самовільно залишив військову частину та знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 по теперішній час (а.в.п.18).
13.09.2019 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку направлено до бухгалтерії Військової частини № НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 (а.в.п.14-15), однак, в матеріалах подання державного виконавця немає жодних пояснень та доказів, того, що з боржника ОСОБА_1 не проводиться утримання заробітної плати на користь стягувача.

Одже, в матеріалах подання відсутні будь-які об`єктивні, беззаперечні докази на підтвердження того, що боржник, ОСОБА_1 ухиляється від виконання свого зобов`язання, або вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють його виконання.

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.19 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

Суд вважає, що особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави

Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Положеннями ч. 1 п. 5 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Таким чином, розглядаючи подання, суд приходить до висновку про те, що діючим законодавством України передбачено обмеження у тимчасовому виїзді громадян України за кордон у разі ухилення такою особою від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань,.

Статтею 33 Конституції України гарантовано кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку , запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі Гочев проти Болгарії ( Gochev v. Bulgaria від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

З огляду на те, що судом не встановлено ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань, суд приходить до висновку, що підстав для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України не має.

На підставі викладеного та керуючись ст. 33 Конституції України, ст.6 закону україни "Про порядок виїзду в Україну і в`їзду в україну громадян України", ст. 18 Закону україни "Про виконавче провадження", ст. ст.2,5,247, 258-260, 353, 354,441 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Качуринської О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа - відмовити.

Ухвала може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 15 днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому повного відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: О. М. Коваленко