Справа № 204/7013/19
Провадження № 2/204/259/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення позовної заяви

10 березня 2020 року суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Мащук В.Ю., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕйБіБанк», ПАТ КБ «Приватбанк», треті особи Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області Індустріальний ВДВС м. Дніпра, ОСОБА_2 про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В:

03 жовтня 2019 року до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕйБіБанк», ПАТ КБ «Приватбанк», треті особи Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області Індустріальний ВДВС м. Дніпра, ОСОБА_2 про зняття арешту з майна.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року позовна заява залишена без руху та надано строк на усунення недоліків.

Ухвала про залишення позовної заяви без руху отримана представником позивача, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, 10.01.2020 року.

Таким чином, у встановлений законом строк позивачем зазначені в ухвалі суду недоліки не були усунені, а саме:

Відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються, однак позивачем зазначені вимоги закону не виконані, так позивачем заявлено вимоги майнового та немайнового характеру, однак не визначено у позові ціну позову, а лише зазначено про підставу звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них, однак у позовній заяві не конкретно викладено зміст позовних вимог, а саме у прохальній частині позовної заяви позивач просив: визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області Індустріальний ВДВС м. Дніпра зняти арешти з майна ОСОБА_4 , а саме з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області Індустріальний ВДВС м. Дніпра виключити відомості про боржника ОСОБА_4 з Єдиного реєстру боржників. Таким чином, позивачу слід уточнити прізвище у позовній заяві, так як різне його написання може в подальшому утруднити розгляд справи, а також виконання рішення суду. Крім того, позивачем не деталізовано, в рамках якого виконавчого провадження, на підставі якої постанови, ким саме винесеної, було накладено арешт на нерухоме майно, стосовно якого ставиться вимога про звільнення з-під арешту

Відповідно до п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, однак позивачем не зазначено доказів на підтвердження заявленої позовної вимоги щодо наявних відомостей про ОСОБА_1 у Єдиному реєстрі боржників, а також підстав, з яких останнього було внесено до вказаного Реєстру.

Відповідно до п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, проте, позовна заява не містить зазначеного підтвердження.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини слід брати до уваги те, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним, з точки зору його практичного забезпечення: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства («Golder проти Сполученого Королівства», «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року). Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть прави буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 185, 353-355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕйБіБанк», ПАТ КБ «Приватбанк», треті особи Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області Індустріальний ВДВС м. Дніпра, ОСОБА_2 про зняття арешту з майна- вважати неподаною і повернути.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, які стали підставою для повернення позовної заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя В.Ю. Мащук