Справа № 446/1632/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2020 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Бакай І. А.

за участі секретаря Новосад І.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Сілецької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно колгоспного двору,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 03.09.2020 р. звернулись з позовною заявою в якій просять прийняти від ОСОБА_2 відмову від своїх прав на належну йому ј частку в майні колгоспного двору (будинковолодінні) за адресою: АДРЕСА_1 в користь дружини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на належну йому 1/4 частку в майні колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_1 , також просить визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою АДРЕСА_1 в тому числі на 2/4 частки будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом після смемер матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та на 1/4 частку колгоспного двору (будинковолодіння), від якої відмовився ОСОБА_2 1955 р.н. та визнати в цілому за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудам, що за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивачі не з`явилися, але подали заяви, у яких позов підтримали, просили про розгляд справи за їх відсутності.

Представник Сілецької сільської ради в судове засідання не з`явився, але подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Суд відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Так, згідно Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.

У п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно дост.328ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно ч. 4 ст.3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Із копії свідоцтва про право особистої власності на будівлі, яке видане 30.04.1990 року підставі рішення Кам"янка-Бузького райвиконкому № 85 від 26.04.1990 року вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 відноситься до суспільних господарств «колгоспний двір», головою якого є ОСОБА_3 , дане будинковолодіння зареєстроване 30.04.1990 року Червоноградським МБТІ на праві власності за «колгоспним двором» у реєстрові книзі під № 33, головою якого є ОСОБА_3 .

З витягу погосподарської книги Сілецької сільської ради № 440 від 05.12.2019 року вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року по АДРЕСА_1 знаходилось господарство «колгоспний двір», головою якого є ОСОБА_3 1929 року народження а членами даного господарства є: ОСОБА_4 - чоловік; ОСОБА_1 - дочка; ОСОБА_2 - зять.

Таким чином, відповідно до вимог законодавства, яким встановлювалось правоволодіння «колгоспним двором» вищезазначений житловий будинок належить у рівних частинах (по 1/4 частці) наступним особам: ОСОБА_3 - голова двору, її чоловіку - ОСОБА_4 , їхній дочці - ОСОБА_1 , їхньому зятю - ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане Сілецькою сільською радою, вбачається що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 .

Оскільки спадкодавець ОСОБА_4 при житті заповіту не склав, тому належна йому 1/4 частки у житловому будинку АДРЕСА_1 як майні колгоспного двору в рівних частках прийняла ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Із заповіту, який складений 21.12.1999 року ОСОБА_3 , підпис на якої нотаріально завірений секретарем Сілецької сільської ради, реєстровий № 38 вбачається, що остання на випадок своєї смерті все майно де б воно не було і з чого б воно не складалося заповіла своїй дочці ОСОБА_1 .

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від належної йому частки в майні колгоспного двору на користь дружини ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи нотаріус Щур Т.В. відмовив у видачі спадкового свідоцтва, що підтверджується відповідний листом № 44601-16 від 24.12.2019 р., з тих підстав, що житловий будинок, який має статус «колгоспного двору» не розподілений між його співвласниками і частки спадкодавців не зареєстровані у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно згідно вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав н нерухоме майно та їх обтяжень».

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належав колгоспному двору і вимоги позивачів підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 133, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд-

у х в а л и в :

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в тому числі на 2/4 частки будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та на ј частку колгоспного двору (будинковолодіння), від якої відмовився ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Визнати в цілому за ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_5 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудам за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Камянка-Бузький районний суд Львівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: І.А.Бакай