Справа № 463/6350/17
Провадження № 2/463/102/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Мармаша В.Я.

при секретарі с/з - Заставній С.Л.

з участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: нотаріус четвертої Львівської державної нотаріальної контори Фурман Людмила Антонівна про встановлення факту прийняття спадщини, зменшення обов`язкової частки в спадковому майні, суд,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із позовом, який в ході судового розгляду уточнила, та остаточно просила визнати факт прийняття спадщини її бабусею ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , в цілому за чоловіком ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , та зменшити обов`язкову частку відповідача ОСОБА_3 у спадщині, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 . У позовній заяві та відповіді на відзив позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її бабця ОСОБА_5 , яка склала на її ім`я заповіт на все належне майно. Її бабця ОСОБА_5 та дід ОСОБА_6 були подружжям та співвласниками квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , із заявами про прийняття спадщини після його смерті ніхто не звертався, однак на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла його дружина ОСОБА_5 , яка постійно проживала із ним на час відкриття спадщини. Відповідач ОСОБА_3 (батько позивача) на момент смерті ОСОБА_6 зі своїми батьками у квартирі АДРЕСА_1 тривалий час не проживав, хоч і був зареєстрованим за вказаною адресою, оскільки з 2003 року фактично проживав зі своєю дружиною ОСОБА_7 та сином ОСОБА_8 , 2001 р.н., в АДРЕСА_2 . Тому він не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 , а єдиним спадкоємцем майна останнього була її бабця ОСОБА_5 . Встановлення відповідного факту необхідне їй для прийняття спадщини, оскільки від нього безпосередньо залежить обсяг її прав як спадкоємця майна у спірних правовідносинах, а відповідач відповідний факт у нотаріуса заперечує. Правові підстави для зменшення обов`язкової частки відповідача ОСОБА_3 у спадковому майні після смерті його матері ОСОБА_5 (бабці позивача) пов`язані із тим, що протягом життя останньої відповідач не надавав їй жодної матеріальної та моральної підтримки, хоч вона була непрацездатною з 1992 року, зловживав алкогольними напоями, ніде не працював, комунальні платежі у квартирі ніколи не оплачував. Після переїзду з дружиною в с. Трибоківці практично не спілкувався із батьками, не вітав їх навіть на день народження, не заходив у гості, коли приїжджав у м. Львів, догляд за його непрацездатними батьками здійснювала виключно їх онука, позивач у справі.

Представник відповідача подав відзив на позов та заперечення, в яких проти позову заперечив, вказавши, щовідповідач ОСОБА_3 зареєстрований та постійно проживав у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ЛКП «Господар» № 6276 від 04.12.2017. Крім того, його мати ОСОБА_5 за життя не зверталася із заявою до суду про встановлення факту прийняття нею спадщини в цілому за чоловіком ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , та не оспорювала факт прийняття спадщини відповідачем після смерті батька. А тому позивачем пропущено строк позовної давності щодо заявлення відповідної вимоги. В частині вимог про усунення від права на спадщину та уточненої вимоги про зменшення обов`язкової частки відповідача у спадковому майні зазначив, що така не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, а останній мав можливість її надавати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. При цьому відповідач надавав своїм батькам посильну допомогу та догляд, однак в останні роки життя своєї матері та на час її смерті він сам у зв`язку з важкою хворобою та інвалідністю потребував стороннього догляду та допомоги.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали із аналогічних викладеним у позовній заяві та інших поданих ними заявах по суті спору підстав.

Відповідач та його представники у судовому засіданні проти позову заперечили із аналогічних викладеним у поданих по суті спору заявах підстав.

Третя особа не з`явилася у судове засідання, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, просила розглядати справу у її відсутності. З врахуванням наявних у справі доказів суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності третьої особи.

Позовна заява надійшла до суду 22.12.2017. Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою суду від 21.02.2018 відкрито провадження у справі. Представниками сторін подані відзив, відповідь на відзив та заперечення. Ухвалою суду від 07.09.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Всі наявні у справі докази були надані сторонами або витребувані за їх клопотанням судом.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що стверджується копіями відповідних документів із матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем її бабусі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно із заповітом від 16.10.2014, посвідченим приватним нотаріусом Моргун О.С. Вона вчасно 24.11.2017 звернулася до Четвертої Львівської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Крім неї, із заявою про прийняття спадщини 05.12.2017 звернувся син померлої ОСОБА_3 , який, будучи інвалідом ІІ групи, є спадкоємцем за законом, що має право на обов`язкову частку у спадщині.

До складу спадщини входить частка у квартирі АДРЕСА_1 . Зазначена квартира на праві спільної сумісної власності належить відповідачу ОСОБА_3 та його померлим батькам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . В квартирі станом на час розгляду справи судом проживає позивач із сином, 2007 р.н., що підтверджується ЛКП «Господар» № 6276 від 04.12.2017. Також у квартирі на даний час зареєстрований, однак не проживає відповідач ОСОБА_3 , що підтверджується поясненнями сторін.

Також на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України до складу спадщини входить частка зазначеної квартири, яку ОСОБА_5 успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки була зареєстрована та проживала разом із ним на момент його смерті, що підтверджується довідкою ЛКП «Господар» № 6276 від 04.12.2017, поясненнями сторін (зазначена обставина не оспорюється сторонами) та показаннями свідків, допитаних у суді.

Водночас, спірним і таким, що підлягає доказуванню є факт прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті чоловіка ОСОБА_6 в цілому (і відповідно неприйняття її відповідачем ОСОБА_3 ), з приводу чого позивачем заявлено позовну вимогу, яка відповідачем заперечується, а тому підлягає розгляду суді в порядку позовного провадження.

Зокрема, як вбачається із спадкової справи, після смерті ОСОБА_6 ніхто із спадкоємців із заявами про прийняття спадщини не звертався. Лише після смерті ОСОБА_5 12.12.2017 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 звернувся відповідач ОСОБА_3 , мотивуючи її тим, що проживав із спадкодавцем в спадковій квартирі на час відкриття спадщини.

Як встановлено судом, що підтверджується довідкою ЛКП «Господар» № 6276 від 04.12.2017, відповідач на момент смерті ОСОБА_6 дійсно був зареєстрований з останнім у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Судами встановлено, що між сторонами існує спір про право на спадкове майно. Заявляючи вимогу про встановлення факту прийняття спадщини померлою ОСОБА_5 в цілому після смерті ОСОБА_6 , що одночасно означає факт її неприйняття відповідачем ОСОБА_3 , позивач доводила, що останній постійно не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Частиною першою статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 зазначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК України.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

У Постановах Верховного Суду від 27.03.2019 (справа № 717/1470/16-ц), від 31.07.2019 (справа № 722/276/17), від 19.11.2019 (справа № 645/2697/17-ц), від 19.11.2019 (справа № 645/2697/17-ц) зроблено висновок, що факт постійного проживання (непроживання) особи у певному місці як підстава виникнення (невиникнення) у неї права на спадкування не пов`язаний із місцем її реєстрації, яке може не збігатися із місцем фактичного постійного проживання. Виникнення спадкових прав у спадкоємця пов`язується саме з фактом його спільного фактичного проживання із спадкодавцем на момент смерті останнього.

За результатами судового розгляду, зокрема проведеного допиту свідків, судом встановлені фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення. Так, судом встановлено, що відповідач періодично не проживав разом із батьками у квартирі АДРЕСА_1 , починаючи з 2003 року, а з 2006 року остаточно переїхав на постійне місце проживання до іншого населеного пункту в АДРЕСА_2 , разом зі своєю дружиною ОСОБА_7 та сином, 2001 р.н., який, зокрема, за вказаною адресою пішов у 1 клас школи. Зазначена обставина підтверджується не лише показаннями свідків, допитаних за клопотанням сторони позивача, а й свідків, допитаних за клопотанням сторони відповідача, зокрема, сестра його дружини ОСОБА_9 повідомила суду, що в селі відповідач постійно проживає з 2006 року. Відповідач під час його допиту як свідка 07.07.2017 у матеріалах кримінального провадження № 00001705 від 06.07.2017, витребуваних судом, аналогічно підтвердив, що проживає у селі протягом 10 років.

Із урахуванням встановлених обставин у справі відповідач є таким, що відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України не прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6 , оскільки на час відкриття спадщини постійно не проживав разом із спадкодавцем, у визначений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини не подавав. Таким чином, доведеним є факт прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті чоловіка ОСОБА_6 в цілому.

Доводи відповідача, що його мати ОСОБА_5 за життя не зверталася із заявою до суду про встановлення факту прийняття нею спадщини в цілому за чоловіком ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , та не оспорювала факт прийняття спадщини відповідачем після смерті батька, а тому позивачем пропущено строк позовної давності щодо заявлення відповідної вимоги, є необґрунтованими.

Як уже було встановлено судом, про порушення свого права позивач (її попередник у спірних правовідносинах ОСОБА_5 ) дізналася (могла дізнатися) лише з 12.12.2017 - часу звернення відповідача до нотаріуса із завою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 , яку він мотивував фактом спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До цього відповідач із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався. А тому строк позовної давності позивачем за цією вимогою не пропущено.

Стосовно позовної вимоги про зменшення обов`язкової частки відповідача у спадковому майні суд виходить із наступного.

Як встановлено судом, позивач в силу ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині, яка гарантується непрацездатному сину та спадкується, незалежно від змісту заповіту, в розмірі половини частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Тлумачення абзацу другого частини першої статті 1241 ЦК України свідчить, що зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині можливе з урахуванням (а) характеру відносин між спадкоємцями і спадкодавцем; (б) наявності інших обставин, що мають істотне значення.

З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що спадкодавець ОСОБА_5 була інвалідом ІІ групи та потребувала сторонньої допомоги. Таку допомогу їй переважно надавала позивач. Стосовно відносин між матір`ю та сином свідки сторін надали суду протилежні показання. Зокрема, свідки, допитані за клопотанням позивача, вказували на повну відсутність контакту між ними, натомість свідки, допитані за клопотанням відповідача, вказували, що такий контакт періодично мав місце, а мати та син цікавились життям та здоров`ям один одного. Незважаючи на недоведеність цієї обставини, суд вважає, що в останні роки життя матері стан здоров`я позивача, який також є інвалідом ІІ групи та потребував довготривалого лікування, об`єктивно перешкоджав йому приймати участь у догляді за нею. За цих обставин, суд не вбачає правових підстав для зменшення розміру частки відповідача у спадковому майні. При цьому в уточненій позовній заяві всупереч вимогам змагальності та диспозитивності відсутні позовні вимоги щодо конкретного розміру частки, на яку слід зменшити обов`язкову частку відповідача у спадковому майні, та відповідні обґрунтування розміру належної йому, на думку позивача, частки. Таким чином, зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 29, 1221, 1241, 1268, 1270 ЦК України, суд, -

у х в а л и в :

позов - задовольнити частково.

Визнати факт прийняття спадщини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , в цілому за чоловіком ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В решті позовних вимог - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду в порядку і строки передбачені ст.ст. 354, 355, п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено і підписано 08.10.2020.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 номер: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ;

Третя особа: нотаріус четвертої Львівської державної нотаріальної контори Фурман Людмила Антонівна, м. Львів, вул. Зелена, 2.

Суддя Мармаш В. Я.