ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м.Суми

Справа №592/4789/20

Номер провадження 22-ц/816/1574/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 червня 2020 року, ухвалене у складі судді Косолап М.М., в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 червня 2020 року, повний текст рішення складено 17 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 14 жовтня 2010 року. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Так як відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість, яка станом на 16 березня 2020 року становить 17 274 грн 45 коп., з яких: 6938 грн 51 коп. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0 грн 00 коп. заборгованість за поточним тілом кредиту, 6938 грн 51 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн 00 коп. заборгованість за нарахованими відсотками, 0 грн 00 коп. заборгованість за простроченими відсотками; 4525 грн 75 коп. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 4511 грн 41 коп. нарахована пеня; 0 грн 00 коп. нараховано комісії; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн 00 коп. штраф (фіксована частина), 798 грн 78 коп. штраф (процентна складова), просить стягнути вказану заборгованість та судові витрати.

Ковпаківський районний суд м. Суми заочним рішеннямвід 17 червня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 жовтня 2010 року у розмірі 6938 грн 51 коп.

У задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення 4525 грн 75 коп. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 4511 грн 41 коп. нарахованої пені; штрафів 500 грн. (фіксована частина), 798 грн 78 коп. (процентна складова) відмовив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1232 грн 45 коп.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, пенею та штрафами, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права, просить скасувати рішення в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України, пені та штрафів, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Стягнути з відповідача судові витрати.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що відповідачка після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація картки та користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору.

Вказує, що з виписки про рух коштів прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання нею коштів, отримання їх через банкомати, а отже і отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З виписки вбачається, що відповідачка знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами.

Наголошує на тому, що сторони погодили сплату пені та штрафів, що підтверджується частковим погашенням наявної заборгованості та користуванням кредитними коштами, та особисто підписаною Довідкою про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», в якій відповідачка погодилася з умовами кредитного договору щодо сплати штрафу при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором.

Стосовно нарахованих відсотків згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України вказує, що їх нарахування здійснено у відповідності до змін Умов та правил надання банківських послуг від 01 листопада 2018 року. Здійснюючи погашення за кредитним договором, відповідачка приєдналася до редакції Умов та правил, а також послідуючих редакцій Умов, а тому позивач має право на стягнення заборгованості по відсотках, які нараховані на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у відповідності до положень Умов та правил.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

Рішення місцевого суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 14 жовтня 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої остання отримала платіжну карту. Розмір процентної ставки за користування кредитними коштами дана заява не містить (а. с. 18).

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджені наказом від 26 березня 2010 року № СП-2010-256, які відповідачкою не підписані (а. с. 21-45).

Згідно довідки банку ОСОБА_1 за вказаним договором було надано наступні кредитні картки №№: НОМЕР_1 з терміном дії до 07/15; НОМЕР_2 з терміном дії до 03/16; НОМЕР_3 з терміном дії до 09/16; НОМЕР_4 з терміном дії до 12/21; НОМЕР_5 з терміном дії до 01/23 (а. с. 16).

Відповідно до наданого банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 16 березня 2020 року становить 17 274 грн 45 коп., з яких: 6938 грн 51 коп. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0 грн 00 коп. заборгованість за поточним тілом кредиту, 6938 грн 51 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн 00 коп. заборгованість за нарахованими відсотками, 0 грн 00 коп. заборгованість за простроченими відсотками; 4525 грн 75 коп. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 4511 грн 41 коп. нарахована пеня; 0 грн 00 коп. нараховано комісії; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн 00 коп. штраф (фіксована частина), 798 грн 78 коп. штраф (процентна складова) (а. с. 7-12).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та неустойки (пені та штрафів), суд першої інстанції виходив з того, що витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, а Анкета-заява, підписана відповідачем, не містить умов кредитування, зокрема, щодо пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а також щодо погодження процентної ставки за прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Зокрема, встановивши обставини того, що в Анкеті-заяві позичальника від 14 жовтня 2010 року процентна ставка не зазначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки позивач не довів, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, на які послався банк як на підставу для задоволення позову, розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, отримуючи 14 жовтня 2010 року платіжну картку, а також те, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Таким чином, враховуючи, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, суд дійшов правильного висновку, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14 жовтня 2010 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена зокрема у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що відповідачка погодилася з умовами кредитного договору щодо сплати штрафу при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, що підтверджується Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду, підписаною відповідачкою, колегія суддів зазначає, що матеріали справи зазначеної банком довідки, підписаної ОСОБА_1 , не містять.

Також правильним є висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України.

При зверненні до суду з даним позовом в частині нарахування вказаних відсотків, банк взагалі не обґрунтовує порядок і розмір їх нарахування, проте з розрахунку заборгованості вбачається, що банк обраховував їх, виходячи з процентної ставки 86,4% річних, проте оскільки анкета-заява від 14 жовтня 2010 року не містить умов щодо погодження вказаної відсоткової ставки за прострочення виконання грошового зобов`язання, відтак відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді сплату процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання у зазначеному розмірі.

При цьому з підстав стягнення трьох процентів річних відповідно до положень ст. 625 ЦК України позовні вимоги не заявлялися.

Згідно ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, позивач не довів свої вимоги в частині стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України в заявленому розмірі та порядку нарахування.

Таким чином доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 червня 2020 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Т.А. Левченко

Судді: В.І. Криворотенко

С.С.Ткачук