Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/4416/19
Провадження №: 2/332/353/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого судді - Марченко Н.В.,
при секретарі Ковтуні В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання.
Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.
Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з 17.12.2001 по 08.11.2019 (Рішенням загальних зборів акціонерів від 07.08.2015 змінено тип товариства з Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь») працюючи на посаді монтера колії до цеху поточного утримання та ремонту Управління залізничного транспорту має загальний стаж роботи 17 років, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.10-11).
У відповідності до п.64 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232 (в редакції від 04.03.2016) Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві віднесення захворювання до професійного здійснюється відповідно до процедури встановлення зв`язку захворювання з умовами праці згідно з додатком 14 та переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 року N 1662.
За даними санітарно-гігієнічної характеристики умов праці Головного Управління Держпраці у Запорізькій області від 28.12.2018р.підтверджено працю позивача в умовах підвищеного рівня загальної вібрації, пилу, шуму, статичного навантаження при утримані вантажу, знаходження у нахиленому положенні, що вказує на наявність на робочому місці позивача на підприємстві ПАТ ЗМК «Запоріжсталь» за професією монтер колії шкідливих та небезпечних виробничих акторів, де позивач пропрацював понад 17 років. При цьому час дії шкідливих виробничих факторів 89 - 99.4% тривалості зміни. За показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, умови та характер праці монтера колії відноситься до III класу 3 ступеню згідно ГКП № 4137-86 по всім атестаціям робочого місця позивача. У зв`язку з чим, Державною установою «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» м. Київ встановлено зв`язок захворювання позивача з роботою у шкідливих та небезпечних умовах праці на підприємстві відповідача.
У відповідності до медичного висновку, виданого на підставі протоколу засідання Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 23.07.2019 № 25/589 позивачу було встановлено професійне захворювання за двома діагнозами: Хронічна попереково-крижова L5, S1 радикулопатія ліворуч в стадії неповної ремісії з помірно вираженим статико-дінамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (II стадії) - за класифікацією ОСОБА_2 та Пономарьової Н.І. (а.с.13)
Відповідно до п.2 розділу IV Переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р. N 1662, хронічна поперекова крижова радикулопатія (Код згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем(МКХ-10) - (M54.1) входить до вказаного переліку внаслідок роботи на робочому місці, що генерує вібрацію. Нейросенсорна приглуховатість (п.4 розділу ІІІ Переліку) входить до вказаного переліку.
Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у позивача, складеного підприємством 28 серпня 2019 року, та затвердженого Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області від 30.08.2019, причиною професійного захворювання є наявність на робочому місті позивача шкідливих та негативних виробничих факторів, а саме статичне навантаження при утриманні вантажу за участю м`язів тулуба та ніг,перебування у нахиленому положенні понад 30 градусів - 34,4% -46.3% тривалості зміни при нормативному значені 25%, кількість нахилів тулуба за зміну 108-148 раз. при нормативу 51-100 нахилів за зміну, рівень шуму 89,5-93 дБ(А) при ГДР 80дБ(А) (а.с.14-18). Тобто актом підтверджено та визнано, що внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на підприємстві відповідача, виникло професійне захворювання позивача.
Згідно первинного висновку ОМСЕК № 1 від 04.11.2019 позивача вперше, визнано особою з інвалідністю третьої групи з втратою 40% працездатності без строку переогляду, та рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування у лікаря профпатолога і невролога, та санаторно-курортне лікування за наявності ф.070/у (а.с.12, зворот. 12).
Даний факт відповідачем визнається та не оспорюється.
Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача, де під час виконання ним трудових обов`язків отримав інвалідність внаслідок професійного захворювання, у зв`язку з чим за висновком ОМСЕК № 1 від 04.11.2019 йому встановлено втрату професійної працездатності 40%, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється відповідачем.
Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.
Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до ст. 9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".
Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" не передбачено обов`язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст.ст.1167, 1168 ЦК України.
Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина.
Суд наголошує, що моральна і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю.
При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.
Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров`я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому.
У п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. №1-рп/2004 про офіційне тлумачення положення частини 3 ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237- 1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004р. зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави.
У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення».
Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ ЗМК «Запоріжсталь» та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу, зазнав професійного захворювання із втратою професійної працездатності ступенем 40% безстроково, що на думку суду свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв`язку з порушенням життєвих зв`язків, постійним фізичним болем, наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, що стали наслідком професійного захворювання, яке викликає моральні страждання, внаслідок неможливості виконувати певний фізичний труд він позбавлений в повній мірі реалізувати право на труд, і все це вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.237-1 КЗпП України.
Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Відповідно до роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.
Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано тяжкість завданих ушкоджень здоров`ю позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, який складає 40%.
Оскільки позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при подачі позову, то такий на користь держави має бути стягнутий з відповідача пропорційно задоволеним вимогам у сумі 294,55 грн., відповідно до ст.141 ч.6 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 259,263-265,268 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання. - задовольнити частково.
Стягнути Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь держави судовий збір у розмірі 294 грн. 55 коп.
У решті частини позовних вимог відмовити.
Повний текст рішення виготовлено 10.03.2020 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження
Суддя Н.В. Марченко