Єдиний унікальний номер справи 235/5915/20
Номер провадження 2/235/1923/20
У Х В А Л А
(в порядку розгляду заяви про забезпечення позову)
18 вересня 2020 року м. Покровськ
Суддя Красноармійського міськрайонного суду Донецької області Клікунова А.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 , пред`явлену представником адвокатом Токарєвою Оленою Геннадіївною про забезпечення позову, -
16.09.2020 року на розгляд суду пред`явлено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ об`єкта незавершеного будівництва та визнання права власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку.
В позовній заяві заявлено наступні вимоги:
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
Одночасно з пред`явленням позовної заяви представником ОСОБА_1 адвокатом Токарєвою О.Г. подано заяву про забезпечення позову в спосіб накладання арешту на об`єкт незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 . Позивач вважає, що існує загроза того, що відповідач може вчинити дії, пов`язані із відчуженням спірного майна, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. За таких обставин, позивач вважає доцільним вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний об`єкт незавершеного будівництва.
Зміст і форма заяви про забезпечення позову відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.
Розгляд заяви проведено в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Суддя, оцінивши підставність доводів ОСОБА_1 , враховуючи, що при вирішенні питання про забезпечення позову необхідно здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, - приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Отже, інститут забезпечення позову в цивільному процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання подальшого судового рішення.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України), забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Судом встановлено, що предметом позовної заяви ОСОБА_1 є вимога визнання права власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14.02.2020 року по справі № 235/2702/18 за ОСОБА_1 як співзабудовником визнано право на 1/2 частину збудованого у період шлюбу із ОСОБА_2 добудов і переобладнань житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . З вказаного рішення (копію долучено до матеріалів позову) вбачається мотивування такого поділу спільного майна подружжя, а саме, що визнання за позивачем ОСОБА_1 права як співзабудовника на 1/2 частину добудов і переобладнань надасть сторонам можливість виконати дії стосовно узаконення самочинно збудованих прибудов та переобладнань, ввести домоволодіння до експлуатації та зареєструвати або ставити питання про поділ об`єкта незавершеного будівництва. На теперішній час ОСОБА_2 пред`являє позов про поділ об`єкта незавершеного будівництва зазначаючи, що з причини неприязних відносин відповідач ОСОБА_2 відмовляється приймати рішення щодо прийняття житлового будинку до експлуатації.
Постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року (у редакції постанови КМУ № 750 від 08.09.2015 року) затверджено Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Пунктом 4 вказаного Порядку передбачено, що надання (реєстрація), повернення (відмова у видачі) чи скасування реєстрації документів, що підтверджують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, визначеними статтею 7 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 7 Закону України від 17.02.2011 року № 3038-VI визначено органи, які уповноважені на прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (крім анулювання (скасування) документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Згідно п. 17 Порядку № 461 від 13.04.2011 року замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю через центр надання адміністративних послуг чи через електронний кабінет шляхом подання засобами програмного забезпечення Єдиного державного веб-порталу електронних послуг або заповнює та надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до центру надання адміністративних послуг декларацію щодо об`єкту будівництва.
Суду не надано підтверджуючих матеріалів, що позивач ОСОБА_1 за обставин визнання за нею рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14.02.2020 року по справі 235/2702/18 прав як співзабудовника на 1/2 частину добудов і переобладнань житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 зверталася до Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області з вимогою прийняття в експлуатацію визнаної за нею частини об`єкту нерухомості.
ОСОБА_1 прийнято позицію порушення майнових прав та обрано спосіб захисту шляхом поділу об`єкта незавершеного будівництва, який є спільно нажитим в шлюбі із ОСОБА_2 майном.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб.
До заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 долучено копію довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» № 107/01-02 від 05.02.2018 року, зі змісту якої вбачається, що за відомостями станом на будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області від 13.03.1998 року, р/р 1109. Безпосередньо з позовної заяви вбачається виклад обставин, що в період з 2000 року по 2012 рік житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 був переобладнаний та добудований.
Згідно ч. 2 ст. 331 ЦПК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Законом України від 17.02.2011 року № 3038-VI визначено прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, зокрема, житлового будинку.
Крім того, аналіз положень ст. 331 ЦК у системному зв`язку з нормами ст. ст. 177 - 179, 182 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.
Характер спірних відносини сторін зведено до наявності перешкод здачі в експлуатацію об`єкту будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , тому об`єктивно підлягає поставлення під сумнів доводи ОСОБА_1 про вчинення ОСОБА_2 дій, спрямованих на відчуження майна. Права ОСОБА_1 як співзабудовника спірного житлового приміщення на теперішній час захищено (рішення суду від 14.02.2020 року по справі № 235/2702/18), тому участь позивача як власника прав на 1/2 частину добудов і переобладнань житлового будинку у вирішенні питання здачі об`єкта в експлуатацію є обов`язковим.
Суд, з урахуванням вищевикладеного, акцентує увагу, що позивачем в заяві про накладання арешту на майно взагалі жодним чином не мотивовано та не доведено головної обставини, підстави для забезпечення позову, а саме, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 149, 153 ЦПК України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суддя, -
В задоволенні заяви ОСОБА_1 , пред`явлену представником адвокатом Токарєвою Оленою Геннадіївною про забезпечення позову відмовити.
Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.
Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України ухвалу про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Ухвала суду може бути оскаржена протягом п"ятнадцяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 354, 355 ЦПК України та, відповідно п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, - до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України (в редакції Закону № 731-IX від 18.06.2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином; суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення; суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя: