24.09.2020 227/2146/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 вересня 2020 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді - Левченка А.М.,

за участю секретаря судового засідання - Михайловської Т.П.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі Добропільського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист права власності, визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Добропільської міської ради, справа №227/2146/20,-

ВСТАНОВИВ

В червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_3 про захист права власності, визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, в якому просила захистити право її особистої приватної власності на Ѕ частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , усунувши перешкоди у користуванні та розпорядження зазначеним нерухомим майном, шляхом вселення її з малолітнім сином ОСОБА_4 в спірну квартиру та передачі їй ключів від неї, зобов`язавши відповідача ОСОБА_3 забезпечити вільний доступ та не чинити перешкод позивачу з малолітнім сином у користуванні квартирою, визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділити у користування позивачу з малолітнім сином кімнату площею 17,7 кв. м., відповідачу ОСОБА_3 кімнату площею 11,9 кв.м., кухню 7,3 кв. м., ванну кімнату 2,6 кв.м., вбиральня (сполучена) 1,4 кв. м., коридор 7,0 кв.м., вбудовану шафу 1,5;0,3 кв. м., балкон (тераса) 0,9 кв. м. залишити у загальному користуванні.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є співвласником Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 . Співвласником другої Ѕ частки є відповідач ОСОБА_3 , з яким позивач з грудня 2010 року по вересень 2014 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В цей час вони спільно купили квартиру по Ѕ частці кожен, що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.05.2011, посвідченим приватним нотаріусом Шиманським І.Ю. За час сумісного з відповідачем без реєстрації шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_4 , 2014 року народження. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21.03.2016 встановлено, що ОСОБА_3 є батьком - ОСОБА_4 . У зв`язку з погіршенням відносин з відповідачем позивач була вимушена переїхати проживати до батьків. На теперішній час відповідач змінив вхідні замки на дверях та не пускає позивача з малолітнім сином до квартири. Позивач з малолітнім сином не мають постійного місця проживання та вимушені постійно міняти місце мешкання. Оскільки відповідач добровільно не бажає вирішити питання спільного користування спірною квартирою позивач змушена звернутися до суду для захисту своїх прав.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали.

Відповідач в судове засідання не з`явився, проте надав пояснення в яких зазначив, що позовні вимоги позивача не визнає в повному обсязі з причин їх безпідставності та необґрунтованості. Підтверджує, що дійсно в їх спільній власності перебуває квартира АДРЕСА_1 . На теперішній час в спірній квартирі він зареєстрований та фактично проживає разом зі своєю родиною, яка складається з законної дружини та двох малолітніх дітей. З 2011 відповідач в повному обсязі несе витрати по утриманню квартири та не чинив перешкод позивачу у користуванні спірною квартирою. Крім того, сторони тривалий час намагалися вирішити питання щодо користування спірною квартирою, але згоди так і не дійшли.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Добропільської міської ради в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі та надала суду висновок про доцільність виділення у користування позивачу з малолітнім сином житлової площі.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку з викладеним, враховуючи що позивач, не заперечує проти винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і постановити заочне рішення, направивши за останнім відомим місцем реєстрації відповідача копію рішення суду для відома.

Суд, заслухавши думку позивача та її представника, дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 купили по Ѕ частці кожен, квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 06.05.2011, посвідченим приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Шиманським І.Ю. (а.с. 10), витягом з державного реєстру правочинів (а.с. 11), витягом про державну реєстрацію прав, виданим Добропільським бюро технічної інвентаризації (а.с. 12).

Як видно з копії паспорту позивача серії ВК № 355323, виданого Олександрівським РВ ГУМВС України в Донецькій області 13.03.2007, позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18-19).

Згідно копії паспорту відповідача серії НОМЕР_1 , виданого Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області 28.02.2002, відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 47).

Судом встановлено, що сторони мають малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20). Батьківство відповідача ОСОБА_3 відносно малолітнього ОСОБА_4 встановлено рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21.03.2016 (а.с. 22-25).

Відповідно до довідки № 274/11-15 від 15.05.2020 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом із сином ОСОБА_4 (а.с. 21).

Крім того, згідно довідки № 01/14-633 від 13.05.2020 позивач ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за даною адресою, але фактично не мешкає (а.с. 28). Довідка дана на підставі депутатського акта від 13.05.2020 (а.с.29).

Зазначені відомості також підтверджуються депутатським актом від 16.07.2020, з якого вбачається, що за зазначеною адресою зареєстрований відповідач та проживає разом зі своєю сім`єю - дружиною ОСОБА_5 та доньками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які проживають в квартирі без реєстрації з 2015 року (а.с. 51).

Судом також досліджено висновок виконкому Добропільської міської ради про доцільність виділення у користування ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_4 , 2014 року народження, житлової площі, відповідно до якого орган опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради вважає доцільним виділення у користування позивачу ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_4 кімнату за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 67).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно положень статей 319, 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ст. 155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 на даний час являється власником своєї частки спірної квартири, та має право користуватися нею, що передбачено чинним законодавством.

Спосіб судового захисту порушеного права обраний позивачем як вселення до спірної квартири з передачею ключів не суперечить законодавству і може бути застосований судом.

Тому позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення з передачею ключів від даної квартири підлягають задоволенню.

Судом також встановлено, що між співвласниками не визначено порядок користування житловим приміщенням.

У відповідності до вимог частини 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За правилами ст. 358 ч. 3 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Отже, право кожного із співвласників на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, передбачене ч. 3 ст. 358 ЦК України.

У відповідності до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Отже, за змістом статей 319, 358 ЦК України встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого, що такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки (пункт 33 постанови Пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові № 6-1500цс15 від 17.02.2016 року та в постанові від 03.10.2018 року по справі № 363/928/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц дійшла висновку про те, що допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном.

Таким чином, виходячи з того, що сторони є власниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 у рівних частках і ця обставина ніким не оспорюється, то позивач має право користуватися належною їй частиною квартири.

Згідно з копією технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , спірна квартира розташована на 5 поверсі п`ятиповерхового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 29,6 м2, у тому числі: 1-а кімната 17,7 м2, 2-а кімната 11,9 м2, кухні 7,3 м2, ванної кімнати 2,6 м2, вбиральні (сполучена) 1,4 м2, коридору 7,0 м2, вбудованої шафи 1,5; 0,3 м2, квартира обладнана балконом (терасою) 0,9 м2. Загальна площа квартири 50,6 м2 (а.с. 13-15).

Квартира характеризується наступним плануванням згідно технічного паспорту від 11.03.2011 року:

- вхід у квартиру здійснюється з коридору загального користування;

- до житлових кімнат № 2 та № 4 наявні самостійні входи (виходи) із приміщення коридору № 1, пл. 7,0 кв.м.

Таким чином, виходячи із наведеного, суд вважає за можливе визначити порядок користування квартирою, заявлений позивачем, а саме: виділити у користування ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кімнату площею 17,7 кв.м. (1-а), ОСОБА_3 , кімнату площею 11,9 кв.м. (2-а), у спільному користуванні сторін залишити кухню площею 7,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральня (сполучена) 1,4 кв.м., коридор площею 7,0 кв.м., вбудовану шафу площею 1,5 кв.м.,балкон (тераса) 0,9 кв.м.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ч.ч.1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилаючись на вищевикладене, з урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 15-16, 319, 321, 355, 356, 358, 360, 361, 364, 386 ЦК України, ст.ст. 10-13, 30, 43, 49, 64, 76-81, 82, 89, 95, 133, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 353-354 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист права власності, визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Добропільської міської ради, справа №227/2146/20 - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю шляхом її вселення разом з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , передати ОСОБА_1 ключі від квартири та забезпечити вільний доступ до користування квартирою.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , відповідно до якого виділити у користування ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кімнату площею 17,7 кв.м. (1-а), ОСОБА_3 , кімнату площею 11,9 кв.м. (2-а), у спільному користуванні сторін залишити кухню площею 7,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральня (сполучена) 1,4 кв.м., коридор площею 7,0 кв.м., вбудовану шафу площею 1,5 кв.м.,балкон (тераса) 0,9 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 1681 грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду, або через Добропільський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Копію рішення направити сторонам.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Третя особа: Служба у справах дітей Добропільської міської ради, місце знаходження: вул. Першотравнева, 83, м. Добропілля, Донецька область.

Повний текст судового рішення складено 28 вересня 2020 року.

Суддя А.М. Левченко

24.09.2020