Дата документу 16.09.2020 Справа № 310/8216/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/8216/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Ревуцький С.І.
Провадження №22-ц/807/1320/20 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Дігтяренко Віктора Сергійовича на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23 травня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір №ZPB0GA00000008. Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 33 000,00 доларів США на термін до 20 травня 2017 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором.

Банком виконані зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим, станом на 05 серпня 2015 року має заборгованість за кредитним договором 90 057, 98 доларів США, з яких: 25036,43 доларів США - заборгованість за кредитом; 22546, 31 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом;3840, 00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 34335, 80 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи, відповідно до Договору 11, 52 доларів США штраф (фіксована частина); 4287,93 доларів США штраф (процентна складова).

Із урахуванням зазначеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 90 057, 98 доларів США, що за курсом 21,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05 серпня 2015 року складає 1955158,80 грн за кредитним договором №ZPB0GA00000008 від 23 травня 2007 року, а також судові витрати в розмірі 3654,00 грн.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №ZPB0GA00000008 від 23 травня 2007 року в сумі 90 057, 98 доларів США, з яких: 25036,43 доларів США - заборгованість за кредитом; 22546, 31 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом;3840, 00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 34335, 80 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи, відповідно до Договору 11, 52 доларів США штраф (фіксована частина); 4287,93 доларів США штраф (процентна складова).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати на судовий збір в сумі 3654,00 грн.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 січня 2020 року заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Дігтяренко Віктора Сергійовича про перегляд заочного рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року представник ОСОБА_1 , адвокат Дігтяренко Віктор Сергійович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви не додано документального підтвердження прострочення виконання кредитного договору і в матеріалах справи вони теж відсутні. Наданий розрахунок заборгованості, не є доказом на підставі якого можна прийти до виснвку про наявність заборгованості у відповідача. Крім того, при постановленні рішення судом першої інстанції не було враховано, що пеня і штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те ж саме порушення порушує положення щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності. Судом не було враховано причин неявки відповідача та постановлено оскаржуване судове рішення, проте з матеріалів справи вбачається, що відповідача не було належним чином повідомлено про судові засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомлення з відміткою «За закінченям терміну зберігання», тому ОСОБА_1 був позбавлений права подати заяву про застусування строкупозовної давності до даних позовних вимог..

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. У зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Учасники справи ОСОБА_1 , його представник адвокат Дігтяренко В.С., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими поштовими повідомленняи про вручення судової повістки про виклик до суду на 16.09.2020 року на 11 годину ( т. 3 а.с.197, 203), отримання судової повістки про виклик до суду АТ КБ «ПриватБанк» підтверджується розпискою ( т. 3 а.с. 205), до апеляційного суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду не надходило.

Відповідно до положень статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасників справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, та беручи до уваги, що справа в провадженні апеляційного суду знаходиться тривалий час, представник ОСОБА_1 адвокат Діхтяренко В.С. надавав пояснення у справі в суді апеляційної інстанції в судовому засіданні 17.06.2020 року, колегія суддів у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд у відсутності учасників справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача в обумовленому позивачем розмірі.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 23 травня 2007 було укладено кредитний договір №ZPB0GA00000008 , згідно якого він отримав кредит у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 33 000,00 доларів США на термін до 20 травня 2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом. (а.с.9-11).

Згідно з заявою на видачу готівки №1, оформлену 21 травня 2007 року, 23 травня 2007 року ОСОБА_1 підлягає до видачі 30 000,00 доларів США. (а.с. 12).

З розрахунку заборгованості наданого банком вбачається, що станом на 05 серпня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 90 057, 98 доларів США, з яких: 25036,43 доларів США - заборгованість за кредитом; 22546, 31 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 3840, 00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 34335, 80 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи, відповідно до Договору 11, 52 доларів США штраф (фіксована частина); 4287,93 доларів США штраф (процентна складова).(т.1 а.с. 4-7).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Згідно з пунктом 7.1 кредитного договору від 23 травня 2007 року № ZPB0GA00000008 кінцевий термін повернення кредиту 20 травня 2017 року включно.

У пункті 2.3.3. кредитного договору передбачено право банку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості.

З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що станом на 05.08.2015 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором в розмірі 90 057, 98 доларів США, з яких: 25036,43 доларів США - заборгованість за кредитом; 22546, 31 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом;3840, 00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 34335, 80 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи, відповідно до Договору 11, 52 доларів США штраф (фіксована частина); 4287,93 доларів США штраф (процентна складова).

Установивши факт не належного виконання позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору кредитор має право вимагати дострокового повернення відповідачем кредитної заборгованості у розмірі, обумовленому у позові та стягнув з ОСОБА_1 заборгованість в повному обсязі в загальному розмірі 90057.98 доларів США.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що у даній справі Бердянським міськрайонним судом Запорізької області від 28 жовтня 2015 року було ухвалено заочне судове рішення.

Ухвалюючи зазначене рішення судом було порушено порядок повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи. В матеріалах справи є поштовий конверт, адресований ОСОБА_1 з поверненням повістки із зазначенням причини «за закіненням терміну зберігання» (т.1 а.с. 32).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі 752/11896/17- ц дійшла висновку щодо неможливості визнання належним способом повідомлення сторони про розгляд справи повернення повістки із зазначенням причини "за закінченням терміну зберігання".

Тобто, ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції 28 жовтня 2015 року.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 січня 2020 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Дігтяренко Віктора Сергійовича про перегляд заочного рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення. При цьому в заяві про перегляд заочного рішення представник ОСОБА_1 адвокат Дігтяренко В.С. прохав застосувати позовну давність до позовних вимог (т.1 а.с.87).

Отже, суд першої інстанції, не повідомивши відповідача належним чином про дату, час і місце розгляду справи, порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд, в тому й числі, позбавив відповідача його права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на "усне слухання". Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

З апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 також прохає про застосування позовної давності. (т.1 а.с. 98).

Нормою ч.3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторонни у спорі, зробленої до ухвалення судом рішення.

Той факт, що відповідач, який не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про дату час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви ОСОБА_1 про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася в суді першої інстанції.

Вказане підтверджується висновками, викладеними в Постанові Великої Палати Верховного суду від 17 квітня 2018 року по справі №200/11343/14-ц.

Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 відбувається з урахуванням клопотання про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу в межах строку кредитування згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

Як вбачається з кредитного договору №ZPB0GA00000008 від 23 травня 2007 року, укладеного між сторонами, ПАТ КБ « ПриватБанк» надає ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 30000.00 доларів США строком до 20 травня 2017 року .Відповідно до п. 7.1 кредитного договору, погашення заборгованості за цим договором здійснюється з «15» по «20» число кожного місяця щомісячними платежами в розмірі 476, 54 доларів США від суми заборгованості, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. (т.1 а.с. 11).

З урахуванням, що ОСОБА_1 отримав кредит 23 травня 2007 року, його повернення визначено щомісячними платежами в розмірі 476.54 доларів США, а з розрахунку заборгованості долученого до позовної заяви вбачається, що Банк ставить вимогу про стягнення заборгованості за період з 23 травня 2007 року по 05 серпня 2015 року, однак, враховуючи, що останній платіж ОСОБА_1 було вчинено 15 березня 2010 року (т.1 а.с. 5), до суду Банк звернувся 28 серпня 2015 року, тому колегія суддів приходить до висновку про стягнення заборгованості за кредитом, відсотками за користування кредитом та винагородою в межах трирічного строку позовної давності, а саме з 28 серпня 2012 року по 05 серпня 2015 року ( станом нарахування заборгованості в межах заявлених позовних вимог) (т.1 а.с. 2), і вираховується виходячи з пункту 7.1 умов кредитного договору суми щомісячного платежу в розмірі 478.54 долари США, що становить 17 155, 44 долари США (476.54 долари США х 36 місяців), що і підлягають стягненню з ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З розрахунку заборгованості вбачається, що Банк просив стягнути з ОСОБА_1 за період з 23 травня 2007 року по 05 серпня 2015 року комісію, яка передбачена умовами кредитного договору за період з 23 травня 2007 року по 05 серпня 2015 року, до стягнення підлягає комісія в межах трирічного строку позовної давності, а саме з 28 серпня 2012 року по 05 серпня 2015 року, розмір якої відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості становить 2100,00 доларів США. ( 3840,00- 1740,00).

Що стосується позовних вимог про стягнення пені, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Умовами спірного договору, а саме п. 4.1. передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного Договору, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов`язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком за період з 23 травня 2007 року по 05 серпня 2015 року у ОСОБА_1 існує заборгованість за пенею в розмірі 34335,80 доларів США.

Відповідно до положень ч.2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог:1) про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи вищевикладене, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає до стягнення пеня за період з 28 серпня 2014 року по 05 серпня 2015 року ( в межах річного строку позовної давності ) в розмірі 12175, 45 долари США.

Що стосується позовних вимог про стягнення штрафу, то згідно з п. 5.4 Договору, при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених Кредитним договором більш ніж на 30 днів, у зв`язку з чим Банк буде вимушений звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн + 5% від суми позову.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

У зв`язку з цим на користь АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 підлягає стягненню лише пеня в розмірі 12175, 45 доларів США.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. При цьому умовами кредитного договору було передбачено його виконання саме у валюті кредиту - доларах США.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18.

З урахуванням підстав позову та викладених вище мотивів, колегія суддів дійшла висновку, що з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №ZРВ0CА00000008 від 23 травня 2007 року в розмірі 31 430, 89 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом та винагороди в розмірі 17 155, 44 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 2100,00 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 12 175,45 доларів США.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги частково є виправданими.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до п.п. б,в п. 4 ч. 1 ст 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з нормами ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на строни пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, за звернення з позовом до суду першої інстанції ПАТ КБ «ПриватБанк» сплатило судовий збір у розмірі 3654, 00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №ІНN91В17BS від 11 серпня 2015 року (т.1 а.с.1).

За звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року, ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 5481,00 грн, що підтверджується квитанцією № ПН 1068361 від 16 березня 2020 року. ( т.1 а.с. 111).

З огляду на ту обставину, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за звернення з позовом до суду першої інстанції в розмірі 1275,51 грн. (682494,55 х3654,00:1955158,80).

ОСОБА_1 за звернення з апеляційною скаргою сплачено судовий збір в розмірі 5481,00 грн, та враховуючи часткове задоволення позову та апеляційної скарги з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь підлягає стягненню 3567,73 грн (5481,00-1913,27) (682494,55 х5481,00,00:1955158,80).

Відповідно до положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути різницю у сумах судових витрат, що підлягають стягненню з сторін у розмірі 2292,22 грн (3567,73-1275,51).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Дігтяренко Віктора Сергійовича задовольнити частково.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №ZРВ0CА00000008 від 23 травня 2007 року в розмірі 31 430, 89 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом,заборгованості по процентам за користування кредитом та винагороди 17 155, 44 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 2100,00 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 12 175,45 доларів США.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2292,22 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 21 вересня 2020 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.