ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 699/1537/14-ц
Провадження № 22-ц/821/1101/20
категорія: 304010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.

секретаря: Анкудінова О. І.

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»;

відповідач: ОСОБА_1 ;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шахова Олександра Миколайовича на заочне рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у складі: головуючого судді Савранського О. А.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги мотивувало тим, що 02 листопада 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №CSK0GА00000214.

За даним договором відповідач отримав в кредит 70000 доларів США терміном до 02 листопада 2017 року та зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених договором.

Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

У зв`язку із значним порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 29 вересня 2014 року має заборгованість 39072,61 доларів США, що складається з: 35641,91 доларів США заборгованість за кредитом, 1094 доларів США- заборгованість по процентам за користування кредитом, 280 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 177,65 доларів США - пеня, 19,38 - доларів США штраф (фіксована частина), 1859,68 доларів США - штраф (процентна складова).

Уточнивши позовні вимоги, Банк остаточно просив суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість в розмірі 39072,62 доларів США, що за курсом НБУ від 29 вересня 2014 року складає 504036,77 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2015 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору №CSK0GА00000214 від 02 листопада 2007 року станом на 29 вересня 2014 року в загальній сумі 39072,61 доларів США, що за курсом НБУ від 29 вересня 2014 року складає 504036,67 грн. та на р/р НОМЕР_1 понесенні судові витрати по оплаті судового збору в сумі 3654,00 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач на законних підставах пред`явив позов, повністю його обґрунтував і він підлягає до задоволення.

Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 30 квітня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк подачі заяви про перегляд заочного рішення. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У червні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шахов О. М., вважаючи, що суд першої інстанції не в повному об`ємі з`ясував обставини, які мають значення для справи та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, вдався до порушення норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати заочне рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2015 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що 08 жовтня 2014 року ОСОБА_2 сплатив 3000 доларів США по кредитному договору від 02 листопада 2007 року. Про вказану обставину було відомо позивачу, адже проплата відбулася 08 жовтня 2014 року, а Банк, звертаючись в суд з позовом, надав розрахунок станом на 29 вересня 2014 року.

Вважає, що вказана обставина повинна бути встановлена судом апеляційної інстанції.

Також вважає, що судом першої інстанції не встановлено чи були порушені ОСОБА_1 права, свободи чи інтереси, за захистом яких Банк звернуся в суд, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та чи мав право Банк змінювати строк виконання основного зобов`язання.

Звертає увагу, що матеріали справи не містять графіку виконання зобов`язання, а відтак суд першої інстанції не міг встановити чи порушено ОСОБА_1 умови кредитного договору від 02 листопада 2007 року.

Крім того, Банк просив суд стягнути 39072,62 долари США, а суд стягнув 39072,61 долари США - на 0,01 долар США менше, тобто, задовольнив вимоги не в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду 11 червня 2020 року в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 23 червня 2020 року справу призначено до розгляду на 15 липня 2020 року на 14:00, відкладена розглядом на 23 вересня 2020 року на 11:00.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до Статуту ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ЗАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 19).

У відповідності до Банківської ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року, АТ КБ «Приватбанк» має право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» (а.с. 18).

02 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №CSK0GA00000214, згідно п. 7.1 якого останньому було видано кредит на строк з 02 листопада 2007 року по 02 листопада 2017 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 79000 доларів США на наступні цілі: 70000 доларів США на споживчі потреби, а також у розмірі 9000 грн на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 3% від суми виданого кредиту у момент видачі кредиту і щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.10 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного Договору (а.с. 9-11).

Пунктом 7.2 договору визначено, що для виконання даного договору банк відкриває позичальнику рахунок НОМЕР_2 (а.с. 11).

Відповідно до умов кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати з 25 по 31 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, винагороди, а також інші витрати згідно кредитного договору, щомісячний платіж 1111,93 долара США (п.п. 1.1., 7.1.).

Згідно п. 2.3.1 кредитного договору з 30 листопада 2008 року відсоткова ставка була збільшена до 13.08% на рік, про що відповідач письмово повідомлявся і не заперечував цього (а. с. 9, 13-15).

Пунктом 2.3.3 Договору визначено, що банк на власний розсуд має право змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії, відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення або розірвати договір у судовому порядку або здійснити одностороннє розірвання договору (а.с. 10).

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі, який зазначений у п. 7.4 договору (0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки). При цьому, відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені Банком не нараховується. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати (а.с. 10).

Пунктом 4.3, 5.4 договору визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. +5% від суми позову (а.с. 11).

Відповідно до заяви на видачу готівки № 12 від 02 листопада 2007 року на рахунок № НОМЕР_3 було зараховано 70000 доларів США (а.с. 12).

Згідно розрахунку заборгованості станом на 29 вересня 2014 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість в загальній сумі 39072,61 доларів США, що за курсом НБУ від 29 вересня 2014 року складає 504036,67 грн, із яких: заборгованість за кредитом - 35641,91 доларів США, заборгованість по процентам - 1094 доларів США, заборгованість по комісії - 280 доларів США, пеня - 177,65 доларів США, штраф (фіксована частина) - 19,37 доларів США, штраф (процентна складова) - 1859,68 доларів США (а.с. 4-8).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Шахов О. М., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 02 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у розмірі 70000 доларів США на строк до 02 листопада 2017 року. За умовами договору позичальник був зобов`язаний сплачувати по 1111,93 доларів США щомісячно з 25 по 31 число кожного місяця, тобто, згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та у строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

При цьому, договором передбачено, як право Банку вимагати достроково повернути всю суму кредиту, так і розірвати його в судовому порядку чи здійснити одностороннє розірвання договору.

За змістом ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають в його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань.

За змістом ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження №14-680цс19) зроблено висновок, що «ч. 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений ЗУ «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги ч. 10 ст. 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором».

Встановивши, що відповідно до п. 2.3.3 кредитного договору та ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» Банк не звертався до позичальника із вимогою про повернення кредиту, а одразу звернувся з позовом до суду, апеляційний суд дійшов висновку, що на момент звернення до суду з позовом у Банку було відсутнє порушене право на дострокове отримання від відповідача всієї суми кредитної заборгованості. Тому позивач має право на захист порушеного права шляхом стягнення з позичальника лише сум простроченої заборгованості, що не було враховано судом першої інстанції.

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 неодноразово порушував порядок погашення заборгованості за кредитним договором в останнього виникла прострочена заборгованість в розмірах - 2896,16 доларів США заборгованості за кредитом, 690,43 долари США заборгованості по процентам за користування кредитом.

Щодо стягнення комісії, апеляційний суд виходить з наступного.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Частиною 1, 2 ст. 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц зроблено висновок: «положення спірного кредитного договору № PLRPGK від 28 травня 2008 року про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено ч. 3 ст. 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» і п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок».

Отже, вимога Банку про стягнення комісії не підлягає до задоволення з вищезазначених підстав.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені та штрафу необхідно зазначити наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Кредитним договором №CSK0GA00000214 від 02 листопада 2007 року передбачено сплату, як штрафів, так і пені за порушення строків виконання умов договору.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц.

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення штрафу належить відмовити.

Згідно п. 4.1 договору у випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Отже, із ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню пеня, яка згідно розрахунку Банку становить 177,65 долари США.

При цьому, апеляційний суд враховує, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц).

Оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, якщо умовами кредитного договору передбачена пеня в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 757/6367/13-ц).

Доводи апеляційної скарги відносно того, що Банком під час розгляду справи було надано невірний розрахунок, оскільки в ньому відсутні дані про останні проплати по кредитному договору не заслуговують на увагу, адже Банк просив суд стягнути заборгованість станом на 29 вересня 2014 року, тоді як ОСОБА_1 сплатив 3000 доларів США 08 жовтня 2014 року. При цьому, будь-яких даних щодо подальшого виконання умов спірного кредитного договору скаржником суду апеляційної інстанції надано не було.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, були предметом розгляду суду, яким дана належна оцінка.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за простроченим тілом кредиту - 2896,16 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 690,43 долари США та пені - 177,65 долари США, а всього 3764,24 долари США.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене, часткове задоволення вимог апеляційної скарги та часткове задоволення позовних вимог Банку (9,63%), із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за подачу позову підлягає стягненню 351,88 грн, а за подачу апеляційної скарги стягнути із АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 в розмірі 4953,18 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шахова Олександра Миколайовича задовольнити частково.

Заочне рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2015 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №CSK0GА00000214 від 02 листопада 2007 року станом на 29 вересня 2014 року в загальній сумі 3764,24 долари США.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в розмірі 351,88 грн.

Стягнути із публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4953,18 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2020 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

Л. В. Нерушак