Дата документу 17.09.2020
Справа № 501/2540/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Тимко М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсним кредитного договору №ML 505/018/2008 від 15 лютого 2008 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Іллічівського міського суду Одеської області надійшла позовна заява про стягнення заборгованості за кредитним договором, за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

14.11.2016 року відкрито цивільне провадження по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

21.03.2017 року суддею Іллічівського міського суду Одеської області Пушкарським Д.В. ухвалено заочне рішення по справі, яким позов задоволено у повному обсязі.

В рахунок погашення кредитної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором ML-505/018/2008, від 15 лютого 2008 року у розмірі 55557,39 доларів США, що еквівалентно 1 428 019,37 грн. (один мільйон чотириста двадцять вісім тисяч дев`ятнадцять, 37 грн.)

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір в розмірі 22000,00 гривень.

28.04.2017 року до суду надійшла заява від ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

08.11.2017 року ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області скасовано заочне рішення, справа призначена до судового розгляду.

Представником ОСОБА_1 до суду направлено зустрічний позов до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсним кредитного договору №ML 505/018/2008 від 15 лютого 2008 року.

Ухвалою суду зустрічний позов прийнято до спільного розгляду.

19.02.2019 року представник ОСОБА_1 надав доканцелярії суду клопотання (т.2 а.с.40-41) в якому просив призначити по справі судову економічну експертизу, на вирішення якої поставити питання:

- Чи є законним надання ОСОБА_1 з боку ТОВ «ОТП Факторинг Україна» споживчого кредиту №ML - 505/018/2008 від 15 лютого 2008 року?

- Якими є реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту за договором №ML - 505/018/2008 від 15 лютого 2008 року на момент укладення договору та при виконанні розрахунку платежів в національній валюті України (згідно постанови правління НБУ №168 від 10.05.2007р.), виходячи з офіційного курсу НБУ гривні до долара США, за період з 15.02.2008 року по 13.11.2017 року (час звернення до суду), з застосуванням в наступних періодах офіційного курсу долара США станом на поточну дату?

- Чи відповідають розраховані реальна процентна ставка і абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення договору та при виконанні розрахунку в національній валюті України, виходячи з фактичного курсу НБУ гривні до долара США за період з 15.02.2008 року по 13.11.2017 року (час звернення до суду), з застосуванням в наступних періодах офіційного курсу долара США станом на поточну дату - даним, зазначеним в договорі № ML - 505/018/2008 від 15 лютого 2008 року?

- Який розмір складає документально обґрунтований щомісячний платіж в перерахунку доларів США на гривні (в т.ч. за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами), згідно умов зазначених на момент укладення кредитного договору № ML - 505/018/2008 від 15 лютого 2008 року, та з урахуванням фактичного курсу НБУ по відношенню до долара США за період з 15.02.2008 року по 13.11.2017 року (час звернення до суду) з застосуванням в наступних періодах офіційного курсу долара США станом на поточну дату?

- Чи обґрунтовано нормативно та документально виконано ТОВ «ОТП Факторинг Україна» оформлення з надання кредиту по договору № ML - 505/018/2008 від 15 лютого 2008 року?

- Чи змінювалася процентна ставка за кредитним договором № ML - 505/018/2008 від 15 лютого 2008 року за період з 15.02.2008 року по 13.11.2017 року (час звернення до суду) та на який відсоток?

- Якщо так, то чи законно змінювалась вказана процентна ставка за кредитним договором № ML - 505/018/2008 від 15 лютого 2008 року за період з 15.02.2008 року по 13.11.2017 року (час звернення до суду) у відповідності до законодавства України діючого на час зміни процентної ставки?

- Яка дійсна сума заборгованості відповідно до бухгалтерського обліку в банку по даному кредитному договору № ML - 505/018/2008 від 15 лютого 2008 року від 15.02.2008 року по 13.11.2017 року (час звернення до суду)?

- Чи існує суперечність між нормами бухгалтерського обліку в банках України та умовами кредитного договору № ML - 505/018/2008 від 15 лютого 2008 року?

- Чи правильно ведеться бухгалтерський облік в банку по кредитній справі № ML - 505/018/2008 від 15 лютого 2008 року?

Проведення експертизи просив доручити Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз (м.Одеса, вул.Ланжеронівська, 21).

19.02.2019 року ухвалою суду експертиза була призначена, справа зупинена до проведення експертизи.

09.07.2019 року провадження відновлено, експертиза не проведена, матеріали повернуті до суду.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд без його участі.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, був повідомлений належним чином, ОСОБА_1 надав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з дією карантину на території України.

Суд вважає, що заява про відкладення не підлягає задоволенню, оскільки карантин не є перешкодою для розгляду справи.

Враховуючи неодноразові відкладення судових засідань та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів від 11 березня 2020 року у справі №211 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12 березня 2020 року по 31 липня 2020 року (в редакції на момент ухвалення рішення) на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів №343 відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Постановою Кабінету Міністрів №392 запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м.Києві). Зокрема, дозволено: з 22 травня 2020 року регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25 траня 2020 року перевезення пасажирів метрополітенами.

Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.02.2008 року між Закритим акціонерним Товариством «ОТП БАНК» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ML-505/018/2008, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 105278,50 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 4,49% на рік та кінцевим строком повернення кредиту не пізніше 15.02.2028 року

З метою належного виконання зобов`язань за кредитним договором, між Закритим акціонерним товариством «ОТП БАНК» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №SR-505/018/2008 від 15.02.2008 року, відповідно до умов якого Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору № ML-505/018/2008, від 15 лютого 2008 року.

В обумовлені строки позичальник своїх зобов`язань по поверненню кредиту і сплаті відсотків не виконує, чим порушує умови кредитного договору, та у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 21.10.2016 року в розмірі 55557,39 доларів США.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 26.11.2010 року набуло право грошової вимоги до відповідачів по вказаному кредитному договору

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

В порядку досудового врегулювання спору позивач повідомляв відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існуючу заборгованість за кредитним договором №ML-505/018/2008, від 15 лютого 2008 року та необхідність її сплатити, про що свідчать відповідні вимоги від 30.06.2016 р. проте, заборгованість і досі залишається не погашеною.

В силу ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.526, ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, та у встановлений строк (термін) його виконання.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокове повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відповідності до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, враховуючи, що відповідачі не виконують належним чином свої зобов`язання, відповідно до умов кредитного договору, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін суд дійшов висновку, що зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як на підставу недійсності кредитного договору №ML 505/018/2008 від 15 лютого 2008 року ОСОБА_1 посилається на порушення норм ЗУ «Про захист прав споживачів» та використання валюти.

Під час розгляду справи відповідачем за зустрічним позовом приєднано до матеріалів справи усі необхідні документи, що спростовують доводи позову про порушення норм ЗУ «Про захист прав споживачів»: анкету заяву на отримання кредиту; інформаційний листок; графік платежів.

При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги законодавства, що стосуються їх чинності. Вони встановлені як ЦК України (ст.ст.1048-1052, 1054), так і Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Зокрема, це: досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору; мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобов`язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі.

Позивач мав можливість вплинути на умови кредитного договору, він мав право вибору валюти, строку виконання кредиту, мета кредиту, форма погашення кредиту, забезпечення кредиту, відсоткова ставка, обрана страхова компанія (на підтвердження цього є анкета - заявка яку заповнював Позивач самостійно до укладення кредитного договору). В пункті 12 анкети - заявки Позивачем вказані параметри кредиту.

При заповненні анкети-заявки є п.13 (для клієнта), де клієнт підтверджує, що погоджується з усіма пунктами даної анкети та вся інформація вірна. Зобов`язується повідомити про всі зміни щодо зазначеної в анкеті інформації. Підписанням цієї анкети - заявки підтверджується, що Банк надав йому в письмовій формі в повному об`єму інформацію передбачену п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Тобто: перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до Інформаційного листка ОСОБА_1 був ознайомлений з наступними умовами та поняттями:

-Кредит надається на споживчі цілі;

-Форми видачі кредиту: готівковий, безготівковий;

-Банк надає до 70% від вартості нерухомого майна;

-Максимальна сума кредитування 250000,00 доларів США;

-Погашення заборгованості за кредитом.

В інформаційному листі розкриваються поняття форми погашення кредиту: ануїтет, стандартна схема; програма страхування, можливі відсоткові ставки, послуги банку, орієнтовні витрати за послуги страхової компанії, орієнтовні витрати за послуги нотаріуса, послуги оцінювача, документи необхідні для оформлення кредиту та розрахунок орієнтовної сукупності вартості кредиту.

Також, всі посилання позивача на не ознайомлення Баком з умовами кредиту є недостовірними, оскільки йому було відомо та роз`яснено всі умови кредитного договору, що підтверджується особистим підписом Позивачки на кредитному договорі, тим більше договір ґрунтується на добровільності, вільному волевиявленні сторін, та взаємному бажанню сторін укласти договір.

Неправдивим є твердження про відсутність інформації у графіку платежів. В графіку чітко прописано відсоткову ставку в розмірі, строк кредитування, яка сума буде погашатися по тілу, по відсоткам та залишок кредиту після кожного платежу. В кінці графіку вказано, яка сукупна сума буде погашена по тілу та по відсотках, та загальна сума сплачена за кредит.

Зважаючи на зазначене, кредитний договір, укладений відповідно до положень чинного законодавства та з дотриманням вимог ст.ст.203, 205, 207, 208, ч.2 ст.524 і ст.533 Цивільного кодексу України, та в межах повноважень Відповідача, щодо здійснення валютних операцій на підставі банківської ліцензії, а позовні вимоги щодо недійсності Договору про надання кредиту на підставі визначення суми кредиту в іноземній валюті - є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо використання валюти суд зазначає насутпне.

Згідно ч.1 і 3 ст.533 ЦК України, в якій зазначено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Випадки і порядок використання іноземної валюти визначаються Законом України «Про Національний банк України» від 20.05.1999 року № 679-XIV (із змінами та доповненнями) (надалі - Закон про НБУ) і Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93 (із змінами та доповненнями) (надалі - Декрет КМУ), виданими відповідно до них нормативними актами, якими передбачена можливість здійснення розрахунків в іноземній валюті при одержанні комерційного чи банківського кредиту в іноземній валюті і його погашенні.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Згідно з статтею 345 Господарського кодексу України кредитні операції банків полягають у розміщенні від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність.

Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі - Декрет).

Нормативно-правовими актами Національного банку України встановлені вимоги щодо оцінки ризиків за операціями в іноземній валюті, зокрема, Інструкцією про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 №368, передбачена вимога покриття капіталом валютного кредитного ризику; Положенням про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 06.07.2000 №279, встановлено підвищені коефіцієнти резервування за кредитними операціями в іноземній валюті.

При цьому з урахуванням особливостей діяльності банківських установ в умовах фінансової кризи, Національний банк України постановою Правління Національного банку України від 01.12.2008 №406 "Про затвердження Змін до Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків" посилив вимоги щодо формування банками спеціальних резервів за кредитами, наданими в іноземній валюті.

З вищевикладеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

У положеннях ч.2 ст.44 ЗУ «Про Національний банк України», в якій зазначено, що Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належить, зокрема видача та відкликання ліцензій, здійснення контролю, у тому числі шляхом здійснення планових і позапланових перевірок, за діяльністю банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів), які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій, в частині дотримання ними валютного законодавства.

Відповідно до норм пп. «г» п.4 ст.5 Декрету КМУ використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави віднесено до операцій, які потребують ліцензії.

При цьому, відповідно до положень ч.2 ст.5 Декрету Національним банком України видаються генеральні ліцензії комерційним банкам на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

У нормах ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року № 2121-III (із змінами та доповненнями) (надалі - Закон про банки) зазначено, що банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями на підставі банківської ліцензії.

Відповідач діє на підставах положень чинного законодавства та підзаконних нормативно-правових актів України. Так Відповідачем отримано генеральну банківську ліцензію за № 191 від 02.03.1998 року на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», серед яких передбачено право здійснювати операції з валютними цінностями.

Невід`ємною частиною цієї ліцензії є Дозвіл від 08.11.2006 року за №191-1 з додатком, в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати Відповідач з валютними цінностями (додається).

Ч.1 ст.141 ЦПК України передбачає, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжного доручення від 20.10.2016 року (т.1 а.с.7) позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 22000,00 грн.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором ML-505/018/2008, від 15 лютого 2008 року у розмірі 55557,39 доларів США.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір в розмірі 22000,00 гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсним кредитного договору №ML 505/018/2008 від 15 лютого 2008 року, - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя