УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 473/305/20

провадження № 61-6946ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вознесенська протиерозійна станція»,

боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вознесенська протиерозійна станція» на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 лютого 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 березня 2020 року у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вознесенська протиерозійна станція» на бездіяльність державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Вознесенська протиерозійна станція» звернулося зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 січня 2020 року скаргу залишено без руху з підстав невідповідності її форми та змісту вимогам, установленим статтями 175 та 177 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 лютого 2020 року скаргу визнано неподаною та повернено заявнику.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що заявником вимог ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 січня 2020 року про залишення скарги без руху не виконано, тому наявні підстави для визнання її неподаною та повернення особі, яка її подала.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Вознесенська протиерозійна станція» оскаржило його у апеляційному порядку.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 березня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Вознесенська протиерозійна станція» залишено без задоволення, ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 лютого 2020 року - без змін.

Приймаючи постанову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що при постановленні ухвали судом першої інстанції не порушено норми процесуального права.

Не погоджуючись із ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 лютого 2020 року та постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 березня 2020 року ТОВ «Вознесенська протиерозійна станція» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені судові рішення і передати справу до суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

З аналізу статті 389 ЦПК України убачається, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Касаційну скаргу ТОВ «Вознесенська протиерозійна станція» обґрунтовує тим, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 450 ЦПК України визначено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України, та містити відомості, зазначені в законі про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Пунктами 2, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України установлено, що позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб та всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно із частиною першою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суд першої інстанції установив, що скарга ТОВ «Вознесенська протиерозійна станція» вимогам статей 175 та 177 ЦПК України не відповідала, не містила відомостей щодо прізвища, імені та по батькові державного виконавця, бездіяльність якого оскаржується, інших заінтересованих осіб - боржників у виконавчому провадженні, та доказів на підтвердження перебування виконавчого листа на виконанні у виконавчій службі заявником не надано, і дійшов обґрунтованого висновку про залишення скарги без руху.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 17 лютого 2020 року ТОВ «Вознесенська протиерозійна станція» подало до суду заяву про усунення недоліків, у якій виклало уточнення до скарги та її резолютивну частину в новій редакції.

Інших матеріалів на виконання вимог ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 січня 2020 року від заявника не надходило.

Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що уточненої скарги із зазначенням у ній відомостей щодо прізвища, імені та по батькові державного виконавця, бездіяльність якого оскаржується, інших заінтересованих осіб - боржників у виконавчому провадженні, та її копій відповідно до кількості учасників справи від заявника не надходило.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України у разі, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до частини сьомої статті 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області, встановивши, що недоліки скарги не усунено, дійшов обґрунтованого висновку про визнання скарги ТОВ «Вознесенська протиерозійна станція» неподаною та повернення її заявнику.

Доводи заявника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 757/21143/15-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 201/10328/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 811/84/16, від 14 листопада 2018 року у справі № 707/28/17-ц, відхиляються касаційним судом, оскільки вказані судові рішення ухвалені за інших, встановлених судами, обставин справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга ТОВ «Вознесенська протиерозійна станція» на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 лютого 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 березня 2020 року є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Оскільки оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, постановленими із додержанням норм процесуального права і підстави для їх скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Вознесенська протиерозійна станція» на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 лютого 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 березня 2020 року суд відмовляє.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вознесенська протиерозійна станція» на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 лютого 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 березня 2020 року у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вознесенська протиерозійна станція» на бездіяльність державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов