Справа № 465/5886/17
Провадження № 2/346/1003/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого - судді Веселов В.М.,

секретаря Максим`юк М.А,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про про визнання недостовірною інформації та зобов`язання її спростувати, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати недостовірною та такою, що принизила їхню честь та гідність, ділову репутацію, поширену відповідачем в соціальній мережі «Фейсбук» ІНФОРМАЦІЯ_1 о 8.42 год.,а саме «а саме:

-«Оскільки з реєстрів можна побачити, що тільки за цей рік вона разом із своїм чоловіком ( ОСОБА_4 ) стали власниками трьома об`єктами нерухомості»;

-«А що стосується самого ОСОБА_5 , який займається торгівлею секонд-хендом, то можна побачити з реєстру, іцо 20 лютого 2017 р. він придбав будиночок, який знаходиться 13 км. від Львіва, а саме: АДРЕСА_1 »;

-« Я ні на що не натякаю, просто всі три об 'єкта нерухомості було придбано практично по завершенню так званої «Торгівельної блокади»!»

В подальшому ІНФОРМАЦІЯ_6 о 21.09 відповідачем було опубліковано відеозапис теж на сторінці «Фейсбук»,де він висвітлює неправдиву інформацію про придбану нерухомість позивачів.

Свої вимоги мотивують тим, що відповідач, є журналістом та першоджерелом розповсюдження недостовірної інформації відносно позивачів. На думку позивачів, які є публічними особами, в результаті такого допису , зазнали репутаційних втрат, що вплинуло на їх життєдіяльність. Вважають, що позивач порушив Кодекс професійної етики українського журналіста, а інформація, яка опублікована його сторінці в мережі «Фейсбук» носить характер наклепу. Вважають ,що мають право на недоторканість своєї ділової репутації і вимагають спростування опублікованої недостовірної публікації.

В судове засідання представник позивачів та позивачі подали письмове клопотання про слухання справи у відсутність сторони, позовні вимоги підтримали,просять їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання подав письмове клопотання про слухання справи у його відсутність. Крім цього, подав да суду електронну копію роздруківки, в якій міститься спростування ,про яке просять позивачі.

Суд, , дослідивши матеріали справи та клопотання представника позивача,позивачів та відповідача, приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно статті 62 Конституції особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Стаття 21 Конституції передбачає,що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Статтею 28 Конституції передбачено,що кожен має право на повагу до його гідності , ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Стаття 32 Конституції визначає,що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 55 Конституції передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Стаття 8 передбачає,що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Так, при перегляді матеріалів справи, вбачається ,що відповідач, який є журналістом, ІНФОРМАЦІЯ_1 о 8.42 год. опублікував запис в соціальній мережі «Фейсбук» ІНФОРМАЦІЯ_2 наступного змісту : « ОСОБА_6 (сестра народного депутата ОСОБА_7 ) взяти участь в зйомках «Школа корупції» Аргументовано відмовилась. Просто в одному із коментарів не включає взяття кредиту в майбутньому для придбання нерухомості для своїх дітей. Особисто я не думаю, що в ОСОБА_8 буде така необхідність в кредиті. Оскільки з реєстрів можна побачити, що тільки за цей рік вона разом із своїм чоловіком ОСОБА_4 ) стали власниками трьох об 'єктів нерухомості. ОСОБА_9 15 березня 2017 р. стає власницею квартири в АДРЕСА_2 . Потім менше ні ж через місяць 03 квітня 2017 р. вона отримує частку квартири теж в АДРЕСА_3 . Хтось може задатись запитанням: -Чому Краматорськ . Чому, наприклад, не той самий Львів ? Так принаймі виглядаю б логічніше. Я не знаю. Можу припустити, що квартири були придбані в Краматорську через те, що звідти походить її чоловік ОСОБА_4 . А що стосується самого ОСОБА_5 , який займається торгівлею секонд-хендом, то можна побачити з реєстру, що 20 лютого 2017 р. він придбав будиночок, який знаходиться 13 км. від Львіва, а саме: АДРЕСА_1 . Я ні на що не натякаю, просто всі три об 'єкта нерухомості було придбано практично по завершенню так званої «Торгівельної блокади»! А якщо серйозно то яка різниця після чого придбана нерухомість?

На їхньому місці я б теж вкладався в нерухомість і байдуже де б вона знаходилась. ШколаКорупції». Дана інформація була поширена відносно ОСОБА_1 - помічника - консультанта на громадських засадах народного депутата України ОСОБА_13 (далі - Позивач) та її чоловіка - ОСОБА_14 (далі - Позивач 2)».

У п`ятому, тринадцятому та чотирнадцятому реченнях вказаного запису, Відповідач публікує неправдиву інформацію відносно Позивачів , виставляючи їх, особами, шо приховують придбану нерухомість за рахунок «Торгівельної блокади».

В подальшому ІНФОРМАЦІЯ_6 о 21.09 год. відповідачем на своїй сторінці ІНФОРМАЦІЯ_3 було опубліковано відеозапис, де відповідач висвітлює неправдиву інформацію про придбану нерухомість Позивачів в частині придбання будинку загальною площею 201.1 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Доказами,що спростовують оприлюднену Відповідачем інформацію , є відповідь з Головного територіального управління юстиції у Львівській ібласті №330/0/6-17 від 21.09.2017 року щодо надання інформації про об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності ОСОБА_2 (паспортні дані: НОМЕР_1 ,

РНОКПП: НОМЕР_2 ), в якій вказано, що згідно даних Державного реєстру прав від 18.03.2015 року за номером запису про право власності 9364243 зареєстровано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . У вищевказаній відповіді зазначено,що відповідно до п.17 Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ,затвердженого постановою КМ України від 25.12.2015 року №1127, пошук відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх з орбтяження здійснюється відповідно до Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого КМ України. такими ідентифікаторами:за суб`єктом права:

-за ідентифікаційними даними фізичної особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства);

-прізвище, ім`я, та по батькові (за наявності);

-реєстраційний номер облікової картки платника податків;

-серія та номер паспорта громадянина України

Відповідно до ст. 277 Цивільного кодексу України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, та у такий же спосіб, у який вона була поширена.Відповідно до ст. 297 Цивільного кодексу України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Як зазначено у п. 15 постанови пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» далі - Постанова № 1) недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної

інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного

матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен

установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої

статті 119 ЦПК).Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція

добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть

бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням

суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній

судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65

Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок

відшкодувати моральну шкоду.

Положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному,

національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

На думку суду, поширена відповідачем інформація є недостовірна , принижує соціальну оцінку професійної діяльності позивачів, оскільки він надав неправдиву інформацію про набуття власності позивачами.

Відповідно до вимог вищезгаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих людей, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила, а спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Таким чином, спростування поширеної відповідачем недостовірної інформації повинно здійснюватись шляхом публікації тим самим способом у соціальній мережі «Фейсбук».

Як вбачається з заяви та письмового клопотання відповідача ОСОБА_3 , яке надійшло на електронну скриньку суду, відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 в мережі інтернет, соціальної мережі «Фейсбук», посилання ІНФОРМАЦІЯ_5 ? написав наступне: «Так, от що стосується квартир,які придбала ОСОБА_8 ,то це правда,а що стосується будинку її чоловіка,то він не купував ніякого будинку,а купив квартиру в новобудові…». Таким чином, на думку суду вимога, яка заявлялась в позовній заяві,щодо спростування інформацію про ніби-то придбання ОСОБА_15 будинку, добровільно була виконана відповідачем 2 листопада 2017 року, про що надано відповідний доказ до суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що оскільки відповідач 2 листопада 2017 року самостійно та добровільно спростував поширену ним неправдиву інформацію щодо придбання позивачем будинку через соціальну мережу «Фейсбук», тобто тим самим способом, яким публікував первинну неправдиву інформацію, то відповідно в позовних вимогах слід відмовити за безпідставністю.

На підставі ст.ст.8,21,28,32,34,55,68 Конституції України, ст.8 ЗУ «Про статус народного ддлепутата» викладеного, ст.ст.277,297 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та керуючись ст.ст.128-200,223,239,247 ч.2,263,264,265,268, суд, -

ВИРIШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недостовірною інформації та зобов`язання її спростувати-відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення термінів на його оскарження.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення через Коломийський міськрайонний суд.

Повний текст рішення виготовлено 18 вересня 2020 року.

Суддя Веселов В. М.