КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня2020 року м. Київ

Справа № 759/3685/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/7317/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Лугового Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва, постановленого під головуванням судді Журибеди О.М. 13 лютого 2020 року в м. Києві, дата складення повного тексту рішення 24 лютого 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Святошинської районної у м. Києва ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантжилсервіс 2003», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного реєстратора Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бродюк Ірини Юріївни, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гунько Ірини Іванівни, треті особи без самостійних вимог: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Генерала Наумова», Товариство з обмеженою відповідальністю «Сабор», Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним інвестиційного договору, скасування рішень, визнання недійсними договорів, відновлення становища, що існувало до порушення прав,

В С Т А Н О В И В

У березні 2018 року позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з вищевказаним позовом, в якому просили:

· визнати недійсним інвестиційний договір від 04 серпня 2010 року на перепланування житлового будинку з комплексом вбудованих приміщень соціально-побутового призначення в технічному поверсі під художні майстерні та в осях 1/1-2 та А-Д під офіс по АДРЕСА_1 ;

· визнати недійсним свідоцтво про право власності серія та № 4366689 , видане ТОВ «Атлантжилсервіс 2003» 04 червня 2013 року;

· визнати недійсним свідоцтво про право власності серія та № 4371085 , видане ТОВ «Атлантжилсервіс 2003» 04 червня 2013 року;

· визнати недійсним свідоцтво про право власності серія та № 4406712 , видане ТОВ «Атлантжилсервіс 2003» 05 червня 2013 року;

· визнати недійсним свідоцтво про право власності серія та № 4404345 , видане ТОВ «Атлантжилсервіс 2003» 05 червня 2013 року;

· скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Бродюк І.Ю. за індексним номером №2870932 від 05 червня 2013 року про державну реєстрацію права власності ТОВ «Атлантжилсервіс 2003» на нежитлове приміщення 379 площею 214,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

· скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Бродюк І.Ю. за індексним номером №2869288 від 05 червня 2013 року про державну реєстрацію права власності ТОВ «Атлантжилсервіс 2003» на нежитлове приміщення 380 площею 199,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

· скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Бродюк ПО. за індексним номером №2847043 від 04 червня 2013 року про державну реєстрацію права власності TOB «Атлантжилсервіс 2003» на нежитлове приміщення 381 площею 206,1 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

· скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Бродюк І.Ю. за індексним номером №2849570 від 04 червня 2013 року про державну реєстрацію права власності ТОВ «Атлантжилсервіс 2003» на нежитлове приміщення 382 площею 194,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

· визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя з відкладальними умовами серія та № 2496, укладений 22 грудня 2014 року між ТОВ «Атлантжилсервіс 2003» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гунько І.І.;

· визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя з відкладальними умовами серія та №2498, укладений 22 грудня 2014 року між ТОВ «Атлантжилсервіс 2003» та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гунько І.І.;

· визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя з відкладальними умовами серія та №2495, укладений 22 грудня 2014 року між ТОВ «Атлантжилсервіс 2003» та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гунько І.І.;

· визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя з відкладальними умовами серія та №2497, укладений 22 грудня 2014 року між ТОВ «Атлантжилсервіс 2003» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гунько І.І.;

· скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Бродюк І.Ю. за індексним номером №2849570 від 04 червня 2013 року про державну реєстрацію права власності ТОВ «Атлантжилсервіс 2003» на нежитлове приміщення 382 площею 194,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

· скасувати рішення приватного нотаріуса Гунько І.І., індексний номер №19456725 від 19 лютого 2015 року про реєстрацію права власності на приміщення АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 ;

· скасувати рішення приватного нотаріуса Гунько І.І., індексний номер №19463568 від 19 лютого 2015 року про реєстрацію права власності на приміщення АДРЕСА_3 за ОСОБА_7 ;

· скасувати рішення приватного нотаріуса Гунько І.І., індексний номер №19462482 від 19 лютого 2015 року про реєстрацію права власності на приміщення АДРЕСА_3 за ОСОБА_7 ;

· скасувати рішення приватного нотаріуса Гунько І.І., індексний номер №19458182 від 19 лютого 2015 року про реєстрацію права власності на приміщення 382 будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ;

· відновити становище, що існувало до порушення, усунути перешкоди у користуванні технічним поверхом будинку АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ТОВ «Атлантжилсервіс 2003» привести самовільно перепланований (реконструйований) технічний поверх будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану, який існував на момент введення в експлуатацію будинку АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі є власниками квартири № 38 та АДРЕСА_5 . Восени 2017 року ОСОБА_4 від голови правління ОСББ «Генерала Наумова» Коробенка В. дізнався про те, що технічний поверх будинку АДРЕСА_1 був протиправно захоплений сторонніми особами, при цьому жодних рішень щодо розпорядження технічним поверхом власниками квартир та нежитлових приміщень будинку ними не приймалось. Зазначили, що ТОВ «Атлантжилсервіс 2003» не мав права укладати інвестиційний договір, оскільки не був власником приміщень, а тому вони позбавлені права розпоряджатись майном, що є спільною власністю квартир будинку АДРЕСА_1 . Інвестиційний договір укладений неуповноваженими особами, Київська міська рада не надавала Святошинській районній в м. Києві раді повноважень на укладення такого договору, не було проведено інвестиційного конкурсу по залученню інвестора до перепланування будинку, що є обов`язковою умовою при укладанні такого виду договору. Вказані дії привели до незаконного відчуження нерухомого майна, незаконного укладення договорів про задоволення вимог іпотекодержателя з ОСОБА_7 та ОСОБА_2 та внесення останнім даного майна до статутного капіталу заснованої ним юридичної особи. Недійсність інвестиційного договору є наслідком визнання недійсними свідоцтва про право власності на нерухомість та договору про задоволення вимог іпотекодержателя з відкладальними умовами.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_8 ..

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Святошинської районної у м. Києва ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантжилсервіс 2003», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного реєстратора Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бродюк Ірини Юріївни, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гунько Ірини Іванівни, треті особи без самостійних вимог: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Генерала Наумова», Товариство з обмеженою відповідальністю «Сабор», Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним інвестиційного договору, скасування рішень, визнання недійсними договорів, відновлення становища, що існувало до порушення прав - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки право позивача не порушено, а тому позовні вимоги в частині визнання інвестиційного договору від 04 серпня 2010 року не підлягають задоволенню. Оскільки інші позовні вимоги є похідними від вимог про визнання договору недійсним, тому суд вважав, що вказані вимоги також не підлягають задоволенню.

Не погодився із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , його представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Представник позивача вказує на те, що висновок суду першої інстанції відносно того, що спірний інвестиційний договір укладений до прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, а тому Святошинська районна рада мала право його укладати як інвестор, що розпоряджається власним майном, є помилковим. Так, Святошинська районна рада не є інвестором щодо будівництва будинку АДРЕСА_1 , технічний поверх не є та ніколи не був майном Святошинської районної ради, так як об`єкт нерухомості будувався за кошти інвесторів юридичних та фізичних осіб, в яких на момент укладання спірного договору виникли права на об`єкти інвестування, квартири та нежитлові приміщення. Укладання спірного інвестиційного договору після оформлення Акту готовності до експлуатації означає незаконне внесення змін до проектної документації. Також вказує на те, що суд першої інстанції не надав оцінку доводам позивача щодо дозволу на виконання будівельних робіт, акту готовності об`єкта до експлуатації; акту прийому-передачі з балансу на баланс від 08 листопада 2010 року, акту прийому-передачі нежитлових приміщень отриманих в результаті перепланування у власність ТОВ «Атлантжилсервіс 2003». Зазначає, що будь-який дозвіл на перепланування, реконструкцію технічного поверху будинку АДРЕСА_1 відсутній, також відсутні будь-які документи, якими б були прийняті в експлуатацію результати «перепланування». Представник позивач також вказує на порушення порядку державної реєстрації права власності на вказані приміщення.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на те, що Святошинська районна у м. Києві рада, як замовник будівництва, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності укладати інвестиційний договір; перепланування будинку відбулось до введення будинку в експлуатацію; проведення інвестиційного конкурсу не потребує вимоги чинного законодавства; проведення робіт з переобладнання та перепланування житлових /нежитлових приміщень, що не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання дозволу та введення в експлуатацію. Представник ГТУЮ у м. Києві заперечив проти позову з підстав необґрунтованості та недоведеності ствердження щодо недотримання вимог закону державним реєстратором при реєстрації прав на нерухоме майно та наголосив, що подані ТОВ «Атлантжилсервіс 2003» документи відповідали вимогам закону. Договори про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно яких відбувся перехід права власності на спірні нежитлові приміщення, складені відповідно до вимог закону, належним чином нотаріально посвідчені, державна реєстрація договорів відбулась, отже підстав для визнання їх недійсними немає.

Відтак вказує на те, що жодних підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.

Представник ТОВ «Атлантжилсервіс 2003» у відзиві на апеляційну скаргу вказував на те, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню. Також зазначає про те, що ні матеріали справи, ні апеляційна скарга не містять жодного доказу порушення прав позивача, натомість матеріалами справи підтверджено, що спірні приміщення є нежитловими приміщеннями приватної форми власності.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Лаухіна В.В. підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила її задовольнити. Також підтримав апеляційну скаргу голова ОСББ «Генерала Наумова» Коробенко В.А.

Представник відповідача ТОВ «Атлантжилсервіс 2003» директор Руденко Ф.А. та представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Машков К.Є. заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін.

Від ТОВ «САБОР» надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотніми повідомленнями, причини неявки суду не повідомили.

А тому, керуючись ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Атланта Інвест енд Девелопмент» 11 квітня 2008 року був укладений договір резервування об`єкта № К 227. Предметом цього договору була квартира АДРЕСА_6 /т.1 а.с.36-42/.

Також 11 квітня 2008 року між позивачем та ТОВ «Зелена пошта» був укладений договір № Б 1/2007/08/05_227 купівлі-продажу облігацій, за яким позивач зобов`язався прийняти у власність та оплатити пакет облігацій ТОВ «Атланта Інвест енд Девелопмент» у кількості 3574 шт, вартістю 41,63 грн/шт /т.1 а.с.43-49/.

10 березня 2011 розу за позивачем було зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_5 /т.1 а.с.148-151/.

За умовами інвестиційного договору № 24 від 06 лютого 2006 року, укладеного між Святошинською районною у м. Києві радою та ТОВ «Атланта Інвест енд Девелопмент», останнє виступило як Інвестор-підрядник, а його предметом є спільна діяльність сторін у проектуванні та здійсненні будівництва житлових будинків з комплексом вбудованих приміщень соціально-побутового обслуговування, зокрема, будинку в АДРЕСА_1 . Зокрема, ТОВ «Атланта Інвест енд Девелопмент» повинно забезпечити в повному обсязі проектування та будівництво будинку. Серед обов`язків Святошинської районної в м. Києві ради визначено із побудованої загальної площі квартир передати за актами Івестору-підряднику 93 %, з решти площ квартир провести передачу 5% загальної житлової площі Головному управлінню житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, 2 % експлуатуючій організації для службового житла /т.1 а.с.50-53/.

15 липня 2010 року було видано акт готовності до експлуатації будинку в АДРЕСА_1 на його підставі 02 листопада 2010 року був виданий сертифікат відповідності КВ 000440 /т.1 а.с.60-64,110-114 т. 2 а.с.111-115,161-165,167-171/.

04 серпня 2010 року між Святошинською районною у м. Києві радою та ТОВ «Атлантжилсервіс 2003» був укладений договір про перепланування житлового будинку з комплексом вбудованих приміщень соціально-побутового призначення в технічному поверсі під художні майстерні та в осях 1/1-2 та А-Д під офіс по АДРЕСА_1 , предметом якого в силу п. 1 є спільна діяльність замовника та експлуатуючої організації у проектуванні та здійсненні перепланування житлового будинку з комплексом вбудованих приміщень /т.1 а.с.82-84/.

05 червня 2013 року ТОВ «Атлантжилсервіс 2003» отримало свідоцтва про право приватної власності на 4 нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 194,6 кв.м., приміщення 381, загальною площею 206,1 кв.м., приміщення 379, загальною площею 214,6 кв.м., приміщення 380, загальною площею 199,6 кв.м /т. 1 а.с.85-88/.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на нежитлові приміщення № 380 площею 199, 6 кв.м та № 381 площею 206,1 кв.м зареєстровані за ОСОБА_3 на підставі договорів про задоволення вимог іпотекодержателя з відкладальними умовами від 22 грудня 2014 року, нежитлове приміщення № 379, загальною площею 214,6 кв.м. та нежитлове приміщення № 382, загальною площею 194,6 кв.м. зареєстровані за ОСОБА_2 /т.1 а.с.86-96/.

За умовами договорів про задоволення вимог іпотекодержателя з відкладальними умовами, укладених 22 грудня 2014 року між ТОВ «Атлантжилсервіс 2003» та ОСОБА_3 , іпотекодавець (ТОВ «Атлантжилсервіс 2003») зобов`язується передати, а іпотекодержатель ( ОСОБА_3 ) зобов`язується прийняти у власність за вартістю і на умовах, визначених договором, нежитлові приміщення № 380 площею 199, 6 кв.м та № 381 площею 206,1 кв.м. Вказані договори посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гунько І.І., зареєстровані в реєстрі за № 2498 та за № 2495 /т.1 а.с.118-125/.

За умовами договорів про задоволення вимог іпотекодержателя з відкладальними умовами, укладених 22 грудня 2014 року між ТОВ «Атлантжилсервіс 2003» та ОСОБА_9 , іпотекодавець (ТОВ «Атлантжилсервіс 2003») зобов`язується передати, а іпотекодержатель ( ОСОБА_9 ) зобов`язується прийняти у власність за вартістю і на умовах, визначених договором, нежитлові приміщення № 379 площею 214,6 кв.м та № 382 площею 194,6 кв.м. Вказані договори посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гунько І.І., зареєстровані в реєстрі за № 2497 та за № 2498 /т.1 а.с.126-132/.

З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що 03 грудня 2014 робу було проведено державну реєстрацію Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Генерала Наумова» з керівником Коробенко В.А. /т.1 а.с.217-218/.

Відповідно до статуту співвласників, ОСББ «Генерала Наумова» створено власниками квартир та приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 з метою забезпечення захисту прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів (т. 3 а.с. 232-242).

За Актом приймання-передачі від 20 березня 2015 року будинок АДРЕСА_1 був переданий з балансу ТОВ «Атланжилсервіс 2003» на баланс ОСББ «Генерала Наумова» /т.1 а.с.76-81/.

На замовлення Голови правління ОСББ «Генерала Наумова» Коробенка В.А. судовим експертом Лиценко М.В. 20 листопада 2017 року був складений висновок №05.11.17 експертного будівельно-технічного дослідження. У висновках вказано, що в нежитлових приміщеннях № 379, № 380 , № 381, № 382, що розташовані на технічному поверсі 1-ї та 2-ї секцій житлового будинку АДРЕСА_1 наявне наступне загальнобудинкове інженерне обладнання та комунікації: стояки каналізації з ревізіями, мережа водовідведення (з покрівлі) з ревізіями, стояки та горизонтальна частина мережі (на час обстеження знаходиться під стяжкою і підлозі) водопостачання. Проведеним дослідження встановлено, що фактичний спосіб розміщення систем та комунікацій, в межах приміщень №№ 379,380,381 відповідає способу розміщення/прокладання комунікацій на схемі внутрішніх мереж водопроводу та каналізації технічного поверху секції 1 та 2 в осях 1-14, А-Д, житлового будинку АДРЕСА_1 та проведення повноцінного технічного обслуговування та ремонту цього обладнання без забезпечення вільного доступу не можливе, а доступу через інші приміщення не має /т.2 а.с.13-21/.

Позивач вказує на те, що інвестиційний договір було укладено не уповноваженими особами, без проведення інвестиційного конкурсу та з порушенням ст. 203 ЦК України, так як технічні поверхи є спільною власністю всіх власників квартир, відповідно, і його право як одного з них є порушеним.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За вимогами ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно із ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до вимог ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Положеннями ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу ч. 2 ст. 316 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Статтею 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення); загальне майно - частина допоміжних приміщень житлового комплексу, що можуть використовуватися згідно з їх призначенням на умовах, визначених у статуті об`єднання (кладові, гаражі, в тому числі підземні, майстерні тощо); неподільне майно - неподільна частина житлового комплексу, яка складається з частини допоміжних приміщень, конструктивних елементів будинку, технічного обладнання будинку, що забезпечують належне функціонування жилого будинку.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Як зазначено у пункті 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011 у справі № 1-22/2011, в аспекті конституційного звернення положення пункту другого статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Відповідно до п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року в справі № 14-рп/2011, за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

Верховний Суд у Постанові від 20 травня 2020 року у справі № 727/9199/16-ц звернув увагу на те, що у багатоквартирних житлових будинках можуть розміщуватись як допоміжні приміщення, так і інші приміщення, які не є допоміжними, а є нежитловими приміщеннями, призначеними для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійними об`єктами цивільно-правових відносин.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку, призначених для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку, які віднесені до житлового фонду, і нежилих приміщень, призначених для побутових та інших потреб непромислового характеру, що є самостійними об`єктами цивільно-правових відносин, необхідно виходити як з місця їх розташування, так і з загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема, способу і порядку їх використання.

Також Верховний Суд вказав на те, що порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до п.2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єкті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року № 923 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, що видається Держархбудінспекцією та її територіальними органами. Сертифікат відповідності - документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата видачі зареєстрованого інспекцією сертифіката відповідності (п.17 цього Порядку).

Згідно з п. 10 Порядку окремих випадках до прийняття об'єкта в експлуатацію замовник, який затвердив проект, може вносити погоджені в установленому порядку пропозиції щодо зміни складу пускових комплексів. При цьому із складу пускових комплексів не повинні виключатися будівлі та споруди санітарно-побутового призначення, а також ті, що призначені для створення безпечних умов життєдіяльності.

Відповідно до п.1.6 Положення про порядок проведення інвестиційних конкурсів для будівництва, реконструкції, реставрації тощо об'єктів житлового та нежитлового призначення, незавершеного будівництва, інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 24 травня 2007 року № 528/1189 об'єктом конкурсу можуть бути:

- комплексна забудова функціональних територій (зон) м. Києва, зокрема територій (зон) житлової і громадської забудови, виробничих, рекреаційних, комунальних територій (зон), територій (зон) охорони нерухомої культурної та природної спадщини та ін., з подальшою передачею новостворених об'єктів та земельних ділянок, на яких вони розташовані, у власність відповідно до умов конкурсу;

- забудова окремих земельних ділянок з подальшою передачею новостворюваних об'єктів у власність відповідно до умов конкурсу;

- реконструкція будівель і споруд, їх комплексів та забудова земельних ділянок, на яких вони розташовані, з подальшим вирішенням майново-правових питань та передачею новостворених об'єктів у власність відповідно до умов конкурсу;

- реставрація будівель і споруд, їх комплексів та забудова земельних ділянок, на яких вони розташовані, з подальшим вирішенням майново-правових питань та передачею новостворених об'єктів у власність відповідно до умов конкурсу;

- завершення будівництва об'єктів незавершеного будівництва, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва, та забудова земельних ділянок, на яких вони розташовані, з подальшим вирішенням майново-правових питань та передачею новостворених об'єктів у власність відповідно до умов конкурсу;

- спорудження комунікацій та споруд інженерної і транспортної інфраструктури та забудова земельних ділянок, на яких вони розташовані, з подальшим вирішенням майново-правових питань та передачею новостворених об'єктів у власність відповідно до умов конкурсу;

- будівництво об'єктів, які включені до Програми соціально-економічного та культурного розвитку м. Києва, по яких передбачені бюджетні асигнування на фінансування капітальних вкладень в частині інвестиційно привабливих складових проекту з подальшою передачею новостворених інвестиційних об'єктів у власність відповідно до умов конкурсу;

- інші інвестиційно привабливі об'єкти, у тому числі земельні ділянки, об'єкти архітектурної та містобудівної діяльності, з подальшим вирішенням майново-правових питань та передачею новостворених об'єктів у власність відповідно до умов конкурсу.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів

В силу ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Стаття 102 ЦПК України встановлює вимоги до висновку експерта.

Так, у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством (ч.6 цієї статті).

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (ч. 7 ст. 102 ЦПК України).

З наведених обставин справи вбачається, що позивач є власником квартири АДРЕСА_5 , вказане право ним набуто 10 березня 2011 року. Також позивач, в силу положень чинного законодавства, є співвласником приміщення загального користування, опорних конструкцій будинку, механічного, електричного, сантехнічного та іншого обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруд, будівель, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, тобто співвласником допоміжних приміщень.

Нежитловим приміщенням вважається ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об'єктом нерухомого майна.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку, призначених для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку, які віднесені до житлового фонду, і нежилих приміщень, призначених для побутових та інших потреб непромислового характеру, що є самостійними об`єктами цивільно-правових відносин, необхідно виходити як з місця їх розташування, так і з загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема, способу і порядку їх використання.

Оспорюваний позивачем інвестиційний договір був укладений між Святошинською районною у м. Києві радою та ТОВ «Атлантжилсервіс 2003» 04 серпня 2010 року, його предметом було перепланування житлового будинку з комплексом вбудованих приміщень соціально-побутового призначення в технічному поверсі під художні майстерні та в осях 1/1-2 та А-Д під офіс.

02 листопада 2010 року був виданий сертифікат відповідності КВ 00044, тобто документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, який є чинним на час вирішення даної справи.

Матеріали справи не містять даних про те, що вказані приміщення до перепланування відносились, або за своїми технічними характеристиками відносяться до допоміжних приміщень будинку.

На підтвердження обставин наявності в спірних приміщеннях загальнобудинкового інженерного обладнання, суду наданий висновок експерта №05.11.17 від 20 листопада 2017 року. Даний висновок складений на замовлення третьої особи ОСББ, у ньому зазначено на якій підставі була проведена експертиза, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав, однак не зазначено, всі дані експерта, що проводив дослідження, а також що експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, як того вимагають положення ЦПК України. У зв`язку з цим, вказаний висновок розцінюється судом як письмовий доказ. При цьому, наведені висновки не вказують на те, що спірні приміщення за своїми технічними характеристиками відносяться саме до допоміжних приміщень будинку, які віднесені до житлового фонду, так як призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає за можливе погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено наявність порушеного права.

Крім того, слід звернути увагу на те, що предметом даного позову, тобто матеріально-правовою вимогою, є визнання інвестиційного договору та подальних договорів недійсними, відновлення становища, що існувало до порушення права.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, або у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог) застосовується лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним.

У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Положення ч. 1 ст. 216 ЦК України не можуть застосовуватись як підстава позову про повернення переданого на виконання недійсного правочину майна, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. А отже обраний позивачем спосіб захисту не відповідає нормам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у Святошинської районна у м. Києві ради повноважень на укладення оспорюваного правочину відхиляються апеляційним судом, так як стороною позивача не доведена наявність його порушеного права, що є передумовою здійснення судового захисту. Разом з тим, вірним є і висновок суду першої інстанції про те, що чинне на той час законодавство не містило вимог про проведення інвестиційного конкурсу для здійснення перепланування частини будинку. Посилання позивача на те, що фактично мала місце реконструкція приміщень, а не перепланування не підтверджені жодними доказами.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що хоча рішення суду першої інстанції не є достатньо вмотивованим, проте доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують, судом вірно встановлені обставини справи, надано їм правову оцінку та вірно вирішений спір по суті. А отже, рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 23 вересня 2020 року.