РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

25 вересня 2020 рокуСправа №451/529/20
Провадження № 2/451/588/20

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Радехові цивільну справу №451/529/20 за позовом ОСОБА_1 до Радехівської державної нотаріальної контори про скасування заборони на відчуження,-

встановив:

13 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Радехівської державної нотаріальної контори про скасування заборони на відчуження.

В позовній заяві зазначає, що після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина і спадкоємцем майна померлого була позивач, яка набула право на спадщину за заповітом і, як результат прийняття спадщини, на ім`я ОСОБА_1 , 30.10.2000 року видане відповідне свідоцтво, серії НОМЕР_1 . У склад спадкового майна увійшов житловий будинок АДРЕСА_1 . У подальшому, зокрема 26.04.2013 року реєстратором Радехівського районного управління юстиції Львівської області внесено відомості у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, відповідно до яких ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, загальною площею 75,2 кв.м з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а підставою виникнення права власності заначено вище згадане свідоцтво про право на спадщину за заповітом. На даний час, в силу особистих обставин, що склалися у ОСОБА_1 , виникла необхідність відчужити належне їй нерухоме майно, однак в ході підготовки нотаріусом документів виявилося, що на належний їй на праві приватної власності будинок АДРЕСА_1 , 06.12.2006 року за № 4169985 реєстратором - Радехівська державна нотаріальна контора зареєстровано обтяження, тип якого: заборона (архівний запис). Зазначені обставини унеможливлюють реалізацію прав ОСОБА_1 , як власника майна, зокрема щодо права розпорядитися таким. Після відповідного звернення до Радехівської державної нотаріальної контори, на ім`я ОСОБА_1 було скеровано відповідь, що надати документи про підстави внесення у Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей щодо накладення заборони на житловий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1 в не являється можливим, оскільки такі знищені за закінченням строків зберігання. Таким чином, більш дієвого способу захисту прав ОСОБА_1 на належне їй на праві приватної власності майно, як звернення до суду, у позивача не має. Таким чином, просить скасувати заборону (архівний запис), яка зареєстрована 06 грудня 2006 року за № 4169985 Радехівською державною нотаріальною конторою у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі повідомлення, Б/н, 03.04.1968, Радехівське відділення Держбанку, за реєстром; об`єкт обтяження: невизначено, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, коментарий: Лопатин, адреса: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_2 , причина відсутності коду: архівний запис; додаткові дані: Архівний номер: 2793547LVOV131, Архівна дата: 16.05.2001, Дата виникнення: 03.04.1968, № реєстра: 419149-120, внутр. № В101783126F24С2D452Е, коментарий: 15-92/1968 (а.с.4-7).

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності сторонни позивача, позовні вимоги підтримує, протии ухвалення судом заочного рішення не заперечує (а.с.18).

Відповідач в судове засідання не з`явився, в строк, встановлений судом, відзив на позовну заяву до суду не подав, причини неявки суду не повідомив, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с.17).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалася представник позивача.

Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів.

Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечив представник позивача.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що ОСОБА_1 прийняла спадщину за заповітом після смерті її діда та володіє нерухомим майном, яке розташоване в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, серії АВН №205152 (а.с.11-12).

Із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що на будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , на підставі повідомлення б/н від 03.04.1968 року Радехівське відділення держбанку, Радехівською державною нотаріальною конторою накладено заборону (архівний запис). Власником вказаного будинку зазначено ОСОБА_2 (а.с.9-10).

Із листа Радехівської державної нотаріальної контори від 13.03.2020 року №131/01-16, вбачається, що надати документи про підстави внесення у Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей щодо накладення заборони на житловий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1 , не являється можливим, оскільки такі знищені за закінченням строків зберігання (а.с.13).

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Тобто, наявність заборони відчуження майна за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Узагальнюючи вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд робить висновки, що заборона відчуження нерухомого майна, яке розташоване на АДРЕСА_1 , яке накладено Радехівською державною нотаріальною конторою, є безпідставним та обмежує права позивача як володільця майна, тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 206, 258-259, 263-265, 273, 279,280,282 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати заборону (архівний запис), яка зареєстрована 06 грудня 2006 року за № 4169985 Радехівською державною нотаріальною конторою у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі повідомлення, Б/н, 03.04.1968, Радехівське відділення Держбанку, за реєстром; об`єкт обтяження: невизначено, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, коментарий: Лопатин, адреса: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_2 , причина відсутності коду: архівний запис; додаткові дані: Архівний номер: 2793547LVOV131, Архівна дата: 16.05.2001, Дата виникнення: 03.04.1968, № реєстра: 419149-120, внутр. № В101783126F24С2D452Е, коментарий: 15-92/1968.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Радехівського районного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті 25 вересня 2020 року.