КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження № 22-ц/824/6603/2020 Доповідач Заришняк Г.М
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Зінченка Максима Миколайовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного управління юстиції в м. Києві, Управління Державної казначейської служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного управління юстиції в м. Києві, Управління Державної казначейської служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказував, що позивачу завдано моральної шкоди внаслідок неправомірного арешту державним виконавцем банківського рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в рамках зарплатного проекту в ПАТ «Державний Ощадний Банк України», який було накладено на підставі постанови від 08.02.2018 року, та бездіяльності державного виконавця щодо його зняття.

Постанова державного виконавця Рибчинського О.В. від 08.02.2018 року скасована ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.07.2018 року, а арешт із зарплатного рахунку фактично було знято 08.11.2018 року.

За період арешту зарплатного рахунку позивача (з 08 лютого 2018 до 08 листопада 2018 року - 9 місяців) були втрачені нормальні життєві взаємостосунки з оточуючими і все це вимагало додаткових зусиль. Позивач постійно відчував моральні страждання, які мали тривалий характер з кожним місяцем все більше прогресували та збільшувати нервові зриви, депресивний стан та створювали умови для усамітнення і занурення у свій безпорадний стан безвиході.

Вважав, що розмір моральної шкоди повинен бути визначений шляхом множення мінімальної суми 20 865,00 грн. за один місяць на загальну кількість місяців протиправного позбавлення права користування та розпорядження заробітною плат (на дев`ять календарних місяців), що становить 187 785,00 грн. При цьому також зазначав, що вказана сума хоча б мінімально зможе компенсувати завдані моральні страждання та допоможе здійснити курс лікування для відновлення здоров`я. При оцінці даного розміру моральної шкоди позивач виходив із Висновку Експерта №02-04-2019 комплексне дослідження моральної шкоди потерпілого, як громадсько-етичної категорії суспільства, який було складено на його замовлення.

Посилаючись на викладене, просив задовольнити позов шляхом стягнення з Держави України в особі відповідачів на користь позивача заподіяну моральну розмірі 187 785,00 грн.та сплачену суму судового збору, йсуму понесених судових витрат.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року у задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного управління юстиції в м. Києві заперечував проти апеляційної скарги, вважаючи апеляційну скаргу необґрунтованою.

Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві в поданому відзиві на апеляційну скаргу представника позивача заперечувало проти апеляційної скарги, посилаючись на законність ухваленого судом рішення.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи судове рішення законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обгрунтованність постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи і це було встановлено судом, що на виконанні у Шевченківському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебувало виконавче провадження № 46332284 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2393/2013 від 16.06.2014 р., виданого Деснянським районним судом міста Києва, про стягнення боргу у розмірі 1 041 123,66 грн. із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк». Виконавчий документ надійшов на виконання до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві за місцем роботи боржника із ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві (т. 1 а.с. 112, 114-115).

08 лютого 2018 року старшим державним виконавцем Шевченківського РВДВС м. Київ Рибчинським О.В. винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку(ах), відкритих у банківських установах: АБ «ЕКСПРЕС-БАНК» МФО 322959 АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» МФО 300647, АБ «УКРГАЗБАНК» МФО 320478, АБ «Південний» МФО 328209, АТ «АЛЬТБАНК» МФО 320940, АТ «БАНК БОГУСЛАВ» МФО 380322, АТ «БМ БАНК» МФО 380913, АТ «КПБ» МФО 322540, АТ «ОТП БАНК» МФО 300528 , АТ «Ощадбанк» МФО 300465, АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» МФО 300658, АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК» МФО 320984, АТ «Райффайзея Банк Аваль» МФО 300335, АТ «ТАСКОМБАНК» МФО 339500, АТ «УКРБУДІНВЕСТБАНК» МФО 380377, АТ «Укрексімбанк» МФО 322313, АТ «УкрСиббанк» МФО 351005, ПАТ «АЛЬФА-БАНК» МФО 300346, ПАТ «БТА БАНК» МФО 321723, ПАТ «ДЕРНУМ БАНК» МФО 380689, ПАТ «ВТБ БАНК» МФО 321767, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» МФО 305299, ПАТ КБ «Центр» МФО 380742, ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» МФО 300614, ПАТ «КРЕДОБАНК» МФО 325365, ПАТ «КРИСТАЛБАНК» МФО 339050, ПАТ «МШ» МФО 380582, ПАТ «ОКСІ БАНК» МФО 325990, ПАТ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» МФО 300506, ПАТ «Промінвестбанк» МФО 300012, ПАТ «ПУМБ» МФО 334851, ПАТ «РВС БАНК» МФО 339072, ПАТ «РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» МФО 344443 ПАТ «СБЕРБАНК» МФО 320627 ПАТ «УКРСОЦБАНК» МФО 300023, ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» МФО 322001, ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» МФО 380838, ПуАТ «КБ "АКОРДБАНК» МФО 380634, ПАТ «Ідея Банк» МФО 336310, ПАТ «А - БАНК» МФО 307770, та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 62).

З постанови про арешт коштів боржника слідує, що арешт накладено в тому числі на кошти, які знаходяться в АТ «Ощадбанк».

Із листа від 02.03.2018 №46-07/1449/1510БТ ПАТ «Державний ощадний банк України» слідує, що 27 лютого 2018 року накладено арешт на рахунок № НОМЕР_2 боржника ОСОБА_1 , де залишок коштів становить 211,09 грн. (т. 2 а.с. 99).

03.04.2018 року до Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Рибчинським О.В. надійшла заява від ОСОБА_1 від 28.03.2019 року, у якій він просив зняти арешт з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ «Державний Ощадний Банк України», на який було накладено арешт на підставі постанови від 08.02.2018 року. До вказаної заяви було долучено копію довідки від 16.03.2018 р. №18 з Банку, у якій вказано, що ОСОБА_1 в ТВБВ №10026/0114 ГУ АТ «Ощадбанк» по м. Києву та Київській області 20.04.2017 року відкрито картковий рахунок в гривнях № НОМЕР_2 в рамках зарплатного проекту ТОВ «Дієса» (т. 2 а.с. 129-131).

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом. Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

В подальшому ОСОБА_1 в порядку ст. 447 ЦПК України звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з відповідною скаргою на дії державного виконавця.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.07.2018 року визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Рибчинського О.В. щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 08.02.2018 року ВП № 46332284 у частині арешту коштів на рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритого у ПАТ «Державний Ощадний Банк України». Скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Рибчинського О.В. про арешт коштів боржника від 08.02.2018 року, зобов`язано старшого державного виконавця Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Рибчинського О.В. зняти арешт з грошових коштів, що містяться на рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , що відкритий у ПАТ «Державний Ощадний Банк України» (т. 2 а.с. 150-155). Дана ухвала суду набрала законної сили.

За правилом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказаною ухвалою суду встановлено, що внаслідок винесення державним виконавцем постанови про арешт усіх коштів на банківських рахунках ОСОБА_1 від 08.02.2018 року, було накладено арешт на кошти боржника, які знаходяться на рахунку, щовикористовується останнім для отримання заробітної плати. При цьому, на підставі вказаної постанови арешт було накладено на всі грошові кошти, які є отриманою боржником заробітною платою, що суперечить положенням ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої у даному випадку, із заробітної плати боржника може бути утримано її частину у розмірі 20 відсотків.

Постановою про зняття арешту з коштів від 27.08.2018 року, яку винесено старшим державним виконавцем Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Рибчинським О.В., знято арешт з грошових коштів, що містяться на рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ «Державний Ощадний Банк України» (т. 2 а.с. 174).

З матеріалів справи також слідує, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.09.2018 року виправлено описку у тексті ухвалиДеснянського районного суду м. Києва від 23.07.2018 року, а саме:вірно зазначено номер рахунку скаржника ОСОБА_1 , що відкритий у ПАТ «Державний Ощадний Банк України» - № НОМЕР_2 (т. 2 а.с. 188-189).

Постановою про виправлення помилки у процесуальному документі від 05.11.2018 року, яку винесено старшим державним виконавцем Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Рибчинським О.В., внесено виправлення до постанови про зняття арешту з коштів» від 27.08.2018 р., а саме у номері рахунку, з якого слід зняти арешт № НОМЕР_2 , що відкритий у ПАТ «Державний Ощадний Банк України» (т. 2 а.с. 191).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби ( державних виконавців), та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець має право, зокрема накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (ч.7 ст. 18 цього Закону).

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника). Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

З постанови про арешт майна боржника від 08.02.2018 року вбачається, що накладаючи арешт на грошові кошти боржника, державний виконавець не відокремлював рахунок № НОМЕР_2 , що відкритий у ПАТ «Державний Ощадний Банк України», як на такий на який слід накласти арешт.

Крім того, державним виконавцем не було зазначено номеру рахунку, оскільки такі відомості були невідомі, а лише зазначено перелік банківських установ, в яких можливо існують грошові кошти на рахунках боржника ОСОБА_1 та на які слід накласти арешт в межах виконання виконавчого провадження.

На момент винесення постанови про арешт коштів боржника, державному виконавцю не було відомо, що відкритий у ПАТ «Державний Ощадний Банк України» боржником рахунок є рахунком в рамках зарплатного проекту ТОВ «Дієса».

Під час винесення постанови про арешт коштів боржника до обов`язку державного виконавця не входить перевіряти цільове призначення рахунку та в постанові про арешт коштів боржника Держваним виконавцем зазначено про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

За умовами ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна (коштів), підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Як видно з листаПАТ «Державний Ощадний Банк України» від 02.03.2018 р. № 46-07/1449/1510БТ, Банк прийняв постанову державного виконавця про арешт коштів боржника до виконання та повідомив державного виконавця, що за результатами розгляду вказаної постанови накладено арешт на рахунок боржника ОСОБА_1 , залишок коштів 211,09 грн., що недостатньо для повного виконання постанови. Разом з тим, даний лист не містить інформації про номер рахунку, на який накладено Банком арешт, спеціальний режим використання рахунку ОСОБА_1 , на який звернення стягнення кошти заборонено законом. (т.2 а.с. 99)

Саме боржник ОСОБА_1 повідомив державного виконавця про спеціальний режим рахунку, на який було накладено арешт, надавши видану йому ПАТ «Державний Ощадний Банк України» довідку про те, що на його ім`я відкрито картковий рахунок в гривнях № НОМЕР_2 в рамках зарплатного проекту ТОВ «Дієса», дана довідка Банку не містила відомостей про накладення арешту саме на зарплатний рахунок (т.2 а.с.131).

За таких обставин, у державного виконавця були відсутні підставі для зняття арешту.

Відповідно до положень статті 16 ЦІК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України).

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч.1 ст.1172 ЦК України).

Частино 1 статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

В позовній заяві, як на підставу для стягнення моральної шкоди, позивач зазначав, що він був обмежений у використанні власних коштів, що призвело до моральних страждань, оскільки грошей на життя не було, а в нього на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей. Допитана у якості свідка дружина позивача зазначила, що вони жили на допомогу при народжені дитини в сумі 860 грн.

Про те, судом першої інстанції вірно не були прийнятідо уваги такі твердження, оскільки з виписки по картковому рахунку вбачається, що постановою про арешт коштів було заблоковано кошти в розмірі 4 275,00 грн. (т.3 а.с.36-41). В той самий час, 19.12.2018 року боржником було сплачено на користь стягувача грошові кошти у розмірі 689 434,68 грн., у зв`язку з чим за п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Позивачем не надано суду доказів того, що діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Районний суд повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, зібраним доказам дав належну правоу оцінку та прийшов до правильного висновку про недоведеність позову ОСОБА_1 , обґрунтовано відмовивши у задоволенні позову.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Посилання предстаника позивача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на висновок Експерта №02-04-2019 комплексного дослідження моральної шкоди потерпілого, як громадсько-етичної категорії суспільства, не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

За правилом ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» , якою визначені суб`єкти судово-експертної діяльності, судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

При цьому, ст. 9 Закону України «Про судову експертизу» встановлено, що атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України.

Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи слідує, що згідно інформації, яка міститься на сайті Міністерства юстиції України, а саме Реєстру атестованих судових експертів, встановлено, що ОСОБА_3 відсутній серед атестованих судових експертів.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано не покладено в основу рішення вказаний висновок Експерта та правильно зазначено у судовому рішенні, що експертом здійснювався аналіз психічного стану позивача станом на 02 квітня 2019 року, тобто після спливу майже 6 місячного строку після зняття арешту з коштів боржника та завершення виконавчого провадження, тому незрозуміло яким чином експерт після тривалого спливу часу з дня накладення арешту зробив висновок про заподіяння позивачу моральної шкоди саме внаслідок неправомірного арешту банківського рахунку.

Інші доводи апеляційного скарги висновки суду не спростовують та на законність ухваленого судового рішення не впливають.

Керуючись ст.. ст.. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , діючого в інтересах ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 24 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді: