Справа № 569/3788/20
У Х В А Л А

10 березня 2020 року Рівненський міський суд в особі судді Ковальова І.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення її позову до його подання до державного реєстратора Виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області Левандовська Анастасія Віталіївна, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно нежитлове приміщення та зобов`язання внести запис про скасування державної реєстрації права власності.

Заявник просить заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим фізичним чи юридичним особам проводити будівельні роботи, роботи по реконструкції, вчиняти будь-які дії з нерухомим майном, зареєстрованим як нежитлові приміщення, загальною площею 45,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини стосовно об`єкта, за відсутності документів, передбачених законодавством України (декларації про початок будівельних робіт, дозволу на будівництво, проектно-кошторисної документації тощо).

Щодо суті майбутніх позовних вимог заявник зазначає, що 28 січня 2020 року державним реєстратором Виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області Левандовською А.В. було прийнято рішення (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50856248 від 28.01.2020 року. На підставі цього рішення було зареєстровано право власності на неіснуючі нежитлові приміщення загальною площею 45,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Власник ОСОБА_2 . На місці вказаних вище зареєстрованих приміщень за даною адресою самочинно влаштована тимчасова металева конструкція (металевий каркас), прикріплений до будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 вказує на те, що має намір оспорити правомірність набуття ОСОБА_2 речового права на підставі згаданого рішення державного реєстратора, оскільки вважає, що державним реєстратором право власності на неіснуюче нежитлове приміщення було зареєстровано з очевидними порушеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Вважає, що дії державного реєстратора, які полягають у незаконній реєстрації тимчасової споруди (металевого каркасу) як об`єкта нерухомого майна (нежитлові приміщення), порушують права позивача як власника квартири в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , в тому числі право на користування прибудинковою територією.

За переконанням заявника, як позивача, навіть у випадку набрання законної сили рішенням суду за позовом органу місцевого самоврядування або Державної архітектурно-будівельної інспекції про знесення самочинного будівництва у сучасних умовах є надзвичайно проблематичним, оскільки в Україні відсутні досконалі механізми виконання судових рішень по знесенню самочинного будівництва.

Дослідивши надані заявником матеріали, суд прийшов до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зазначаючи предмет майбутнього позову та обґрунтовуючи необхідність його забезпечення, ОСОБА_1 посилається на те, що дії державного реєстратора, який провів реєстрації тимчасової споруди (металевого каркасу) як об`єкта нерухомого майна (нежитлові приміщення), порушують її права як власника квартири в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , але посилається лише на порушення одного права - права на користування прибудинковою територією.

Однак, згідно долучених до заяви документів відсутні будь які докази, які свідчать про те, що земельна ділянка, на якій здійснюються будівельні роботи, є саме прибудинковою територією будинку АДРЕСА_1 .

Так, згідно довідки начальника Відділу м.Рівному Міськрайонного управління у Рівненському району та м.Рівному Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 24 лютого 2020 року №32-17-0.17,2-172/116-20 вбачається, що згідно даних Державного земельного кадастру відомості щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 відсутні. Земельна ділянка за вищевказаною адресою розташована на землях запасу житлової та громадської забудови територіальної громади Рівненської міської ради.

Суд звертає увагу і на те, що заявник, обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, посилається на свій намір оспорити правомірність набуття речового право ОСОБА_2 на нерухоме майно, і в той же час просить забезпечити позов шляхом заборони проведення будівельних робіт, посилаючись на проблематичність виконання судових рішень щодо знесення самочинного будівництва, що фактично не відповідає предмету позову, який заявник має пред`явити до суду.

При цьому заявник посилається на позови органу місцевого самоврядування або Державної архітектурно-будівельної інспекції про знесення самочинного будівництва, а не на власний майбутній позов.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається, в чому саме полягає необхідність кожного із заходів забезпечення позову, про вжиття яких просить заявник, заява містить лише особисту думку та припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до ч.7 ст.153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149,151-153,353,354, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до державного реєстратора Виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області Левандовська Анастасія Віталіївна, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно нежитлове приміщення та зобов`язання внести запис про скасування державної реєстрації права власності відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Рівненського

міського суду І.М. Ковальов