Справа № 426/4048/20
РІШЕННЯ

іменем України

16 вересня 2020 року , Сватівський районний суд

Луганської області

У складі головуючого судді Половинки В.О.

За участю секретаря судового засідання Концур А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, представник позивача - адвокат Гамов В.В.

встановив:

Представник позивача - адвокат Гамов В.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду та просить визнати за громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , право власності на житлову квартиру загальною площею 74,5 кв.м., житловою площею 41,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з втратою правовстановлюючих документів на неї.

Свій позов обґрунтував тим, що 23.04.2008 року ОСОБА_1 за договором дарування, який був посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №1070 (надалі Договір №1070), набув у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (адреса вказана згідно Інформаційної довідки з ДРРПН), яка належала ОСОБА_2 . Відповідно до п.3.5 Договору №1070 його складено в двох примірниках, один з яких залишився на зберіганні в справах приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу Луганської області ОСОБА_3 , другий виданий обдарованому. Влітку 2014 року державна влада в м. Луганськ була захоплена незаконними збройними формуваннями так званої ЛНР, що стало підставою проведення антитерористичної операції на території Луганської області. В червні 2014 року позивач, побоюючись за своє та своїх близьких життя та здоров`я, був змушений разом з родиною виїхати до безпечних районів Луганської області, підконтрольних владі України. В той час в самому м. Луганськ вже йшли активні бойові дії, які супроводжувались тривалими обстрілами з важкого озброєння м. Луганська незаконними формуваннями так званої ЛНР. Ці обставини сприяли виникненню у позивача постійного стресового та панічного стану, у зв`язку з чим ретельно та зважено збирати особисті речі у нього не було можливості. Крім того позивач вважав, що від`їзд з м. Луганськ носить нетривалий характер та найближчим часом він повернеться додому. Лише після приїзду до безпечної зони позивач виявив пропажу деяких речей та документів, серед яких були, в тому числі, оригінали Договору №1603, технічний паспорт, домову книгу на квартиру та свідоцтво на право особистої власності на квартиру, яке було видане у 2008 році. В березні 2020 року позивач вирішив продати належну йому квартиру. При консультації з нотаріусом йому було повідомлено, що для продажу квартири необхідно надати оригінал правовстановлюючих документу на неї, яким є Договір №1070 та інші документи. Оскільки вказані документи були втрачені, позивач звернувся за правовою допомогою до представника позивача. Останній пояснив, що відповідно до ст.53 Закону України «Про нотаріат» у випадку втрати правовстановлюючого документу на нерухоме майно у Позивача є право звернутись до нотаріуса, який його посвідчив, за видачею дублікату. З цією метою 30.03.2020 року до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) було подано запит стосовно місця здійснення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_3, а також місця знаходження його нотаріального архіву та документів нотаріального діловодства, з метою звернення до нього за отриманням дублікату втраченого правовстановлюючого документу. 01.04.2020 року Східним міжрегіональним управлінням юстиції (м.Харків) було надано відповідь, в якому зазначено, що згідно з даними Єдиного реєстру нотаріусів,ОСОБА_3 є діючим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Відповідно до даних Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів приватний нотаріус ОСОБА_3 здійснює приватну нотаріальну діяльність по Київському нотаріальному округу з 16.12.2014. На момент реєстрації він був діючим нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області, тобто реєстрація здійснювалась у порядку, визначеному листом Міністерства юстиції України від 08.07.2014, тобто без припинення нотаріальної діяльності по нотаріальному округу Луганської області. Однак, станом на 31.03.2020 архів та документи нотаріального діловодства приватного нотаріуса ОСОБА_3 фактично нікуди не передавалися, і залишаються за попереднім місцем розташування робочого місця приватного нотаріуса на тимчасово окупованій території Луганської області, їх перевезення неможливе, у зв`язку з відсутністю гарантій забезпечення схоронності вищевказаних документів, а також забезпечення безпеки життя і здоров`я працівників Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). Отже, на підставі вищезазначеного відсутня можливість видати дублікати нотаріальних документів, що посвідчувалися приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_3, а також отримати відомості та копії відповідних документів з архіву приватного нотаріуса. Відповідно до Інформаційної довідки з ДРРПНМ №206477962 від 09.04.2020 року власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності на житло, видане 15.05.1995 Луганським міським управлінням жилищно-комунального господарства. Наведені вище факти свідчать, що позивачем вжиті всі можливі заходи для позасудового вирішення виниклого спору, але тимчасова окупація частини території Луганської області та пов`язані з цим негативні обставини, унеможливили отримання як дублікатів нотаріальних документів, виданих нотаріусами, які здійснювали свою діяльність на цих територіях, так і дублікатів свідоцтв про право власності, виданих в м. Луганськ. Таким чином, гарантоване Конституцією України право власності позивача діє лише в частині володіння та користування майном та не діє в частині розпоряджання ним, у зв`язку з чим є порушеним та потребує захисту.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, звернулися до суду з заявою про розгляду справи без їх участі, на задоволені позовних вимог наполягають.

Відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явився в судове засідання, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України та ст. 12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», про причини неявки відомостей від нього не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, зустрічні позови до суду не пред`являв.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного судового провадження за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до договору дарування, який був посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №1070, 23.04.2008 року позивач ОСОБА_1 , набув у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 . (а.с.13-14)

Відповідно до п.3.5 Договору №1070 його складено в двох примірниках, один з яких залишився на зберіганні в справах приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу Луганської області ОСОБА_3, другий виданий обдарованому, тобто ОСОБА_1 .

В березні 2020 року ОСОБА_1 вирішив продати належну йому квартиру. При консультації з нотаріусом йому було повідомлено, що для продажу квартири необхідно надати оригінал правовстановлюючих документу на неї, яким є Договір дарування №1070 та інші документи, але їх не виявив.

30.03.2020 року до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) було подано запит стосовно місця здійснення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_3, а також місця знаходження його нотаріального архіву та документів нотаріального діловодства, з метою звернення до нього за отриманням дублікату втраченого правовстановлюючого документу. (а.с.24-26)

01.04.2020 року Східним міжрегіональним управлінням юстиції (м.Харків) було надано відповідь, в якому зазначено, що згідно з даними Єдиного реєстру нотаріусів,ОСОБА_3 є діючим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Відповідно до даних Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів приватний нотаріус ОСОБА_3 здійснює приватну нотаріальну діяльність по Київському нотаріальному округу з 16.12.2014. На момент реєстрації він був діючим нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області, тобто реєстрація здійснювалась у порядку, визначеному листом Міністерства юстиції України від 08.07.2014, тобто без припинення нотаріальної діяльності по нотаріальному округу Луганської області. Станом на 31.03.2020 архів та документи нотаріального діловодства приватного нотаріуса ОСОБА_3 фактично нікуди не передавалися, і залишаються за попереднім місцем розташування робочого місця приватного нотаріуса на тимчасово окупованій території Луганської області, їх перевезення неможливе, у зв`язку з відсутністю гарантій забезпечення схоронності вищевказаних документів, а також забезпечення безпеки життя і здоров`я працівників Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). На підставі вищезазначеного відсутня можливість видати дублікати нотаріальних документів, що посвідчувалися приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_3, а також отримати відомості та копії відповідних документів з архіву приватного нотаріуса. (а.с.27-28)

Відповідно до Інформаційної довідки з ДРРПНМ №206477962 від 09.04.2020 року власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності на житло, видане 15.05.1995Луганським міським управлінням жилищно-комунального господарства. (а.с. 29)

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, передбаченому законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

У відповідності до ст. 20 ЦК України право на захист своїх прав особа здійснює на власний розсуд.

Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, відповідно до якого власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частин першої та другої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем ОСОБА_1 було вжито всі можливі заходи для позасудового вирішення даного спору.

В даному випадку позивач не має змоги підтвердити своє право власності на зазначену квартиру, яке було набуто ним на законних підставах, однак потребує захисту у зв`язку із втратою правовстановлюючих документів на це нерухоме майно та неможливістю на даний час їх відновлення та вирішення цього питання у позасудовому порядку з незалежних від нього обставин.

Згідно положень до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень ч.1 ст.15та ст.392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

У правовій позиції від 18 лютого 2015 року, висловленій Верховним Судом України у справі № 6-244 цс14 також зазначено, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Таким чином, аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача ОСОБА_1 , оскільки визнання за ним права власності на житлову квартиру загальною площею 74,5 кв.м., житловою площею 41,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу, не призведе до порушення прав, свобод та інтереси інших осіб і єдиним можливим способом захисту його прав та законних інтересів.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 78-80, 200, 258, 268, 352 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 392 ЦК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на житлову квартиру загальною площею 74,5 кв.м., житловою площею 41,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з втратою правовстановлюючих документів на неї.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 понесені ним судові витрати у розмірі 2554, 00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Сватівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Сватівського

районного суду В.О. Половинка