Номер провадження 22-ц/804/1419/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 234/17879/19

Номер провадження 22-ц/804/1419/20

06 травня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової О.В., Никифоряка Л.П.

учасники справи:

позивачка: ОСОБА_1

представник позивачки: Лаврищев Віктор В`ячеславович

відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця»

представник відповідача: Гарбузова Тетяна Олександрівна

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати,

- за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 січня 2020 року, повний текст якого складено суддею Чернобай А.О. в м. Краматорськ в приміщенні Краматорського міського суду Донецької області 20 січня 2020 року, час ухвалення рішення суду не зазначено, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

21 жовтня 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 08 липня 2016 року відбулась реорганізація структурного підрозділу ДП «Донецька залізниця» шляхом його злиття, як наслідок її переведено до виробничого підрозділу «станція Ясинувата» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця». 15 березня 2017 року в.о. начальника регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» видано наказ № 384-11 від 15.03.2017 року «про встановлення простою». 28 квітня 2017 року першим заступником начальника регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» видано наказ № 645-113-1 від 28.04.2017 року «Про деякі питання діяльності регіональної філії «Донецька залізниця». Яким передбачено скорочення штату та вивільнення працівників відповідно до вимог чинного законодавства. 10 травня 2017 року позивачці видано повідомлення про ліквідацію та виведення із штатного розпису посади з підписами всіх членів комісії та про її особисте ознайомлення. 10 липня 2017 року структурним підрозділом АТ «Українська залізниця» видано наказ № 4956/ДН-ОС про звільнення позивачки з 17 липня 2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП, з яким позивачку було ознайомлено та в якому зазначено про виплату компенсації за 20 днів відпустки та одноразової грошової допомоги у розмірі 1 середньомісячного заробітку. У день звільнення відповідач не провів з позивачкою повний розрахунок, як наслідок відповідач має перед позивачем заборгованість із заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

З урахуванням викладеного, просила стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 2313714 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та зборів, а також стягнути компенсацію за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 4951,84 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

20 січня 2020 року рішенням Краматорського міського суду Донецької області позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" із заробітної плати задовольнити частково. Стягнуто з відповідача:

- заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 3377,66 грн., за квітень в сумі 2765,79 грн, за травень в сумі 2801,02 грн, за червень в сумі 669,43 грн., за липень в сумі 11599,49 грн, а всього в розмірі 21213,39 грн (двадцять одна тисяча двісті тринадцять грн. тридцять дев`ять коп.), з утриманням з з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

-суму компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, у розмірі 3 481,55 грн (три тисячі чотириста вісімдесят одна гривен п`ятдесят п`ять копійок).

-судовий збір у розмірі 739,20 грн. (сімсот тридцять дев`ять гривен двадцять копійок).

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

28 лютого 2020 року не погодившись із вказаним рішенням представником Акціонерного товариства «Українська залізниця» подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Посилаючись на законодавство зазначив, що Донецьку та Луганську області з 07.04.2014 року визначено районами проведення антитерористичної операції.

У зв`язку із захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема, у м. Донецьк, Ясинувата у відповідача з 20.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства.

Підтвердженням наявності заборгованості по заробітній платі є первинні бухгалтерські документи, які в даному випадку відсутні, так які залишилися на непідконтрольній території.

Посилаючись на висновок Торгово - промислової палати України зазначив, що у вищевказаному документі ретельно описані всі події, які унеможливили здійснення нарахування та виплати заробітної плати, а тому докази надані позивачем є неналежними та такими, що не підтверджують нарахування заробітної плати та наявність заборгованості.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

16 квітня 2020 року від представника позивачки - адвоката Лаврищева В.В. надійшов відзив, в якому він просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає, що посилання відповідача на відсутність первинної документації, на підставі якої здійснюються нарахування заробітної плати, не відповідає обставинам справи. Відповідач має юридичну адресу на підконтрольній українській владі території та не надав жодних доказів того, що документація з питань трудових відносин із позивачем знаходиться у м. Донецьк або іншій території проведення АТО.

Обов`язок щодо збереження даної документації покладений саме на роботодавця.

Також представник зазначив, що єдиним належним та достатнім документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору) є сертифікат Торгово-промислової палати України, між тим, відповідачем надано лише Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України.

Аналізуючи матеріали справи, норми чинного законодавства та посилаючись на рішення судів вищої інстанції у аналогічних правовідносинах, зазначив, що судом першої інстанції обґрунтовано визнано належними та допустимими доказами надані позивачкою розрахунки заборгованості по заробітній платі ( а.с.115-119).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 28 088, 98 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

Згідно копії трудової книжки НОМЕР_1 , заведеної на ім`я ОСОБА_1 15 жовтня 2001 року позивачка була прийнята на роботу до Донецьку орд. Леніна зал. Дор. Станції Ясинувата, прибиральницею виробничих приміщень, її востаннє 02.02.2012 року переведено приймальником поїздів 5 розряду господарства вантажної та комерцінйої роботи (а.с. 7-10).

08.07.2016 року Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі відповідного наказу, «Станція Ясинувата державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Станція Ясинувата» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

17 липня 2017 року ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку зі скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці та копією наказу (розпорядження) № 4956/ДН-ОС від 10.07.2017 року (а.с. 10,11).

Зі змісту вказаного наказу вбачається, що відповідачем було прийнято рішення про виплату компенсації за 20 днів відпустки з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку.

Згідно розрахунку заробітної плати за березень 2017 року, проведеного ВП Ясинувата СП «ДДЗП» філії «Дон.зал. «ПАТ» сума нарахованої заробітної плати склала 5301,41 грн. (без утримання відповідних податків та зборів) (а.с. 12), згідно розрахунку за квітень 2017 року 2765,79 грн. (без утримання відповідних податків та зборів) (а.с. 13), згідно розрахунку за травень 2017 року 2801,02 грн. (без утримання відповідних податків та зборів) (а.с. 14), згідно розрахунку за червень 2017 року 669,43 грн. (а.с. 15), згідно розрахунку за липень 2017 року 11599,49 грн. (без утримання відповідних податків та зборів) (а.с. 16).

Суд прийняв до уваги доводи відповідача про проведення нарахування та часткову виплату заробітної плати за частину березня 2017 року, оскільки в матеріалах справи міститься копія видаткового касового ордеру на виплату грошей про отримання позивачем коштів в розмірі 1923,75 грн. (а.с. 62).

Також суд прийняв до уваги інформацію, яка містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу, наданих органом Пенсійного фонду України на виконання ухвали суду про витребування доказів.

Так, в даних, наданих органом Пенсійного фонду України, зазначено, що сума нарахованої заробітної плати за березень 2017 року становить 5301,41 грн., яка співпадає з розрахунком заробітної плати за березень 2017 року, в той час, як в довідці, наданій відповідачем, зазначено, що сума нарахованої заробітної плати склала 2 419,26 грн. (а.с. 12, 41-45, 61).

З копії наказу № 236/ДНД від 17.03.2017 року по СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» «Про встановлення простою», наданого позивачем, вбачається, що з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції було встановлено початок простою.

Згідно п. 8 вказаного наказу, оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с. 29).

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, розмір нарахованої заробітної плати позивача за березень 2017 року становить 5301,41 грн., за квітень-липень 2017 року дані відсутні (а.с. 41-45).

Відповідно до розрахунку заробітної плати, наданого позивачем, розмір нарахованої заробітної плати за березень 2017 року - 5301,41 грн. (а.с.12) збігається з сумою заробітку, вказаною в індивідуальних відомостях про застраховану особу з Пенсійного Фонду України.

Згідно розрахунків заробітної плати за квітень - липень 2017 року, позивачу нараховувалася заробітна плата за час простою (а.с. 13-16).

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні з позивачкою не провів остаточного розрахунку та не виплатив заборгованість по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року.

Висновок суду підтверджується відповідними копіями розрахунків заробітної плати (табулеграмами), копіями наказу про звільнення, копією трудової книжки, та узгоджується з положеннями ст.116 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, відповідно до якої, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 30 Закону України «Про оплату праці» саме на роботодавця покладено обов`язок забезпечення достовірного обліку виконуваної роботи працівником та бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

При винесенні рішення суд першої інстанції обґрунтовано прийняв розрахунки заборгованості заробітної плати, зроблені з відповідних табуляграм та інші документи, надані позивачкою та її представником, визнав їх належними, допустимими та прийнятними доказами. Докази надані позивачкою, оцінені судом першої інстанції з дотриманням вимог чинного законодавства.

Проте, при розрахунку суми заборгованості суд зробив помилковий висновок про те, що до стягнення з відповідача підлягає сума в розмірі 21 213, 39 грн, оскільки не врахував той факт, що при стягненні із нарахованої суми заборгованості, стягненню підлягає сума, до нарахування, а не до сплати, тобто із нарахованої заробітної плати 23 137, 14 грн слід було відрахувати нараховану суму 2 419, 26 грн за березень, а не сплачену 1 923,75 грн.

Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 20 717, 88 грн. (23 137, 14 грн - 2 419, 26 грн).

Таким чином, рішення в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати підлягає зміні.

Доводи відповідача, що відсутність первинної документації,унеможливлює нарахування позивачу сум, щодо яких виник спір, не приймаються з огляду на те, що обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на роботодавці, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Типові форми первинного обліку використовуються з метою обліку використання робочого часу усіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час та інших показників, необхідних для складання форм державних статистичних спостережень з праці.

Зокрема, типова форма N П-5 "Табель обліку використання робочого часу" надається як рекомендована для застосування і використовується як формалізований набір показників у складі первинного обліку підприємства щодо використання робочого часу, необхідний для заповнення форм державних статистичних спостережень з праці.

Крім того, як вказано в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 243/5469/17, провадження № 61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця.

Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України, на який посилається представник відповідача не звільняє відповідача від обов`язку виплатити працівнику заборгованість з оплати праці, а лише підтверджує відсутність вини підприємства у несвоєчасній виплаті заробітної плати.

Відповідно до ст. 34 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці`компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати`підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4).

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати`Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159затвердив «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати».

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до пунктів 4, 5 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, від 14.12.2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно дост. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці»,Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Отже, враховуючи зазначені норми законодавства та взявши до уваги, що сума компенсації обчислюється після утримання податків і обов`язкових платежів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачка має право на стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати частково.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Отже, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд дійшов до висновку, що судом першої інстанції не в повному обсязі встановлені обставини, які мають значення по справі, що призвело до невірного стягнення суми заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року та невірного визначення загальної суми заборгованості яка підлягає стягненню, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги, апеляційну скаргу треба задовольнити частково, а оскаржуване рішення слід змінити в частині суми стягнутої заробітної плати.

В іншій частині ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 січня 2020 року в частині стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 3377,66 грн., за квітень в сумі 2765,79 грн., за травень в сумі 2801,02 грн., за червень в сумі 669,43 грн., за липень в сумі 11599,49 грн., а всього в розмірі 21213,39 грн (двадцять одна тисяча двісті тринадцять грн. тридцять дев`ять коп.), з утриманням з Акціонерного товариства "Українська залізниця" з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті змінити та викласти у наступній редакції.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄРДПОУ 40075815) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість із заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року у сумі 20 717, 88 (двадцять тисяч сімсот сімнадцять) гривень 88 копійок з утриманням з Акціонерного товариства "Українська залізниця" з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.В. Гапонов

Судді: Г.В. Новікова

Л.П.Никифоряк