КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/5454/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5147/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 січня 2020 року у складі судді Миколаєць І.Ю.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Макарова Олега Вячеславовича Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості», м. Київ про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора та скасування державної реєстрації прав власності,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Макарова О.В. Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора та скасування державної реєстрації прав власності.

Позов мотивує тим, що 24 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір № 44.29-48-520/1, згідно якого відповідач надав позивачу кредит в розмірі 140 755доларів США.

В рахунок забезпечення зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ковальчук С.П., 24 квітня 2008 року за реєстровим № 4078, згідно якого ОСОБА_1 передала ПАТ «Укрсоцбанк» в іпотеку квартиру, загальною площею 95, 61 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказано, що 19 березня 2019 року ОСОБА_1 стало відомо, що 12 листопада 2018 року державним реєстратором Макаровим О.В. Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості», м. Київ проведена державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43995268 від 12.11.2018 року

Зазначено, що державна реєстрація проведена всупереч вимогам законодавства України та під час дії, встановленого Законом України «Про мораторій стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторію на примусове відчуження предмета іпотеки, у зв`язку з чим звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі, зазначено, що судом першої інстанції розглянуто справу без всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів, не обґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів, а саме: реєстраційних справ, що здійснюється виключно за рішенням суду.

Крім того, в порушення вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України районний суд не врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену в постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18а та не застосував до спірних правовідносин положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Також районним судом помилково віднесено розгляд даної справи до спрощеного позовного провадження, адже спір цей немайнового характеру та стосується скасування держаної реєстрації права власності на нерухоме майно.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Петренко С.В. в АТ «Альфа-Банк», зазначає, що посилання ОСОБА_1 , що жодні повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки не надходило, проте банком неодноразово направлялись повідомлення, які не отримувались про що свідчить опис та реєстр відправлення поштової кореспонденції.

Зазначено, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» здійснена за адресою скаржника, а тому Закон України «про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин.

У зв`язку з чим просив апеляційну залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, представник відповідача подав клопотання про відкладення справи розглядом з причин його участі у розгляді іншої справи. Між тим, враховуючи тривалість перебування справи в провадженні суду апеляційної інстанції - 06.04.2020року, те, що представник банку надавав пояснення по справі, колегія суддів відхилила клопотання й вважала за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 24 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір № 44.29-48-520/1, згідно якого відповідач надав позивачу кредит в розмірі 140 755 доларів США (а.с.7-13).

У рахунок забезпечення зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір іпотеки, за змістом якого ОСОБА_1 передала ПАТ «Укрсоцбанк» в іпотеку квартиру, загальною площею 95, 61 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14-17).

Встановлено, що на підставі передавального акту від 15.10.2019 року внаслідок реорганізації шляхом приєднання, правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» став АТ «Альфа-банк» (а.с.143-145).

Згідно пункту 4.5 іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором банку може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

У зв`язку з неналежним виконання умов кредитного договору станом на 10.04.2018 року за ОСОБА_1 утворилася заборгованість, у розмірі 573 443,84 дол. США.

12 листопада 2018 року державним реєстратором Макаровим О.В. Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості», м. Київ проведена державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43995268 від 12.11.2018р.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , районний суд виходив з підстав його недоведеності.

Між тим, з такими висновками районного суду погодитися неможливо.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідає.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1 Закону«Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено Законом «Про іпотеку» (ст. 3).

Положеннями статті 37 Закону «Про іпотеку», (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IVпередбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку»).

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Разом з тим відповідно до пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), який набрав чинності на момент прийняття оскаржуваного рішення, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, обов`язковою умовою при вирішенні питання перереєстрації права власності на іпотечне майно, є наявність доказів отримання іпотекодавцем письмової вимоги та дотримання строку, зазначеному у ньому.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а.

Зі справи убачається, що банком на адресу іпотекодавця було направлено повідомлення-вимогу від 10.04.2018р. про обов`язок достроково сплатити заборгованість за кредитним договором, та попереджено про наслідки невиконання.

Між тим, у справі відсутні докази вручення повідомлення-вимоги боржниці.

Відповідно до справи, поштове відправлення повернулося без вручення адресату за сплином строку зберігання (а.с.211-214), що було перешкодою у вчиненні державним реєстратором оспорюваних реєстраційних дій.

Що стосується поширення на спірні правовідносини Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (п.2 ч.1 ст.263 ЦК України).

Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитора в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, проте є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнень на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.

У вказаній справі майно, що є предметом іпотеки, вибуло з власності іпотекодавця ОСОБА_1 без її згоди, як власника.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації право власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Отже, визначальним при вирішенні спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а виклала правовий висновок про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ЗУ «Про іпотеку», отже зазначений договір є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від наявності згоди іпотекодавця. Звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Встановлено, що відповідно до свідоцтва від 29.03.2011 року, виданого головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу КМР на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення № 364-С/КІ від 24.03.2011 року, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 18).

Зі справи убачається, що площа квартири становить 94,8 кв.м., кредит видано в іноземній валюті, а докази про наявність у ОСОБА_1 іншого житла у справі відсутні.

Отже, іпотечне майно використовується позивачем як місце постійного проживання та не може бути примусово стягнуто на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов договору іпотечного кредиту від 24 квітня 2008 року, укладеного в іноземній валюті.

За таких обставин, у державного реєстратора Макарова О.В. були наявні правові підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на зазначену квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк», що залишилося поза належної уваги районного суду та призвело до ухвалення поспішного рішення.

З огляду на викладене, вирішуючи спір, районний суд неправильно застосував норми матеріального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у позові.

За результатами розгляду справи, з відповідачів на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору за подання позову, у сумі по 768 грн. 40коп. з кожного, а в доход держави, за подання по справі апеляційної скарги, по 1152 грн. 60 коп. з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 січня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Макарова Олега Вячеславовича Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості», м. Київ про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний помер: 43995268 від 12.11.2018 року.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про проведену державну реєстрацію прав, а саме: запис про право власності № 28871270 від 09.11.2018 року на квартиру загальною площею 94, 8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за акціонерним товариством «Укрсоцбанк», внесений на підставі рішення державного реєстратора Макарова Олега Вячеславовича Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості», м. Київ про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43995268 від 12.11.2018 року.

Стягнути з акціонерного товариства «Альфа-Банк» та державного реєстратора Макарова Олега Вячеславовича Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості», м. Київ на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору за подання позовної заяви по 768 грн. 40 коп., з кожного.

Стягнути з акціонерного товариства «Альфа-Банк» та державного реєстратора Макарова Олега Вячеславовича Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості», м. Київ за подання апеляційної скарги судовий збір в дохід держави в сумі по 1152 грн. 60 коп., з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: