Справа № 317/2185/19
№/п 2/317/59/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року

Запорізький районний суд Запорізької області у складі :

головуючого судді - Ачкасова О.М.

при секретарі - Чудопал К.С.,

за участю представника позивачки - адвоката Трачук Н.І.,

відповідачки - ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Броннікової О.В.,

представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Сімонець Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору купівлі - продажу недійсним, посилаючись на те, що між нею та відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , була досягнена домовленість про продаж їм належного позивачці на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06.04.2009 р., жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною 25,000 доларів США, тому позивачка дозволила позивачам проживати у будинку та робити ремонт. Оскільки у відповідачів було лише 12500,00 доларів США, сторони домовилися про оформлення продажу з розстрочкою платежу, або у день, коли відповідачі будуть готові повністю розрахуватися з позивачкою тоді і буде підписано та посвідчено договір у нотаріуса . Після того, позивачка поїхала у Німеччину, де постійно проживає. 21.08.2015 р. позивачка видала довіреність відповідачці ОСОБА_1 на право продажу спірного будинку. Позивачка зазначає, що ОСОБА_1 знала, що позивачка та відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 родичі та знала про домовленість про підписання договору після повної оплати. В червні 2018 року позивачці стало відомо, що у грудні 2015 р. ОСОБА_1 продала спірний будинок відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 повідомили, що повністю розрахувалися з позивачкою. Позивачка вважає, що відповідачі її ошукали, уклали договір обманним шляхом, а грошові кошти за ним передано не було, у зв`язку із чим позивачка була вимушена звернутися до суду з позовом.

У судове засідання 17.09.2020 р. позивачка не з`явилася, у попередніх судових засіданнях пояснила суду, що проживає у Німеччині, у 2015 році до неї звернувся ОСОБА_5 із батьком з намірами придбати житловий будинок позивачки, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Сторони домовилися про купівлю - продаж житлового будинку за 25000,00 доларів США, однак у відповідачів було 12500,00 доларів США. Оскільки позивачка не мала паспорту громадянки України, приватний нотаріус Горлова, до якої звернулася ОСОБА_4 , запросила ОСОБА_1 на ім`я якої, ОСОБА_4 була видана генеральна довіреність, як на її представника, з правом розпорядження та оформлення документів купівлі-продажу будинку. Позивачка дозволила відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проживати та робити ремонт у спірному будинку. Сторони оформили договір з відстрочкою на 2 роки, до 2017 року. Позивачка отримала від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 12500,00 доларів США. У 2017 році позивачка приїздила до України, однак ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомили, що грошей немає. Позивачка, дізналася, що будинок у 2015 році ОСОБА_1 їм продала, без відома позивачки. Після цього ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинили спілкування з позивачкою. У 2018 році ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовили позивачці сплатити гроші (1/2 частину). 01.05.2018 р. ОСОБА_3 визнала борг, при переписці у скайпі. Розписки про відстрочку платежу та строки у позивачки немає, як зазначила позивачка вона залишилась у ОСОБА_6 . Договір купівлі-продажу (копію) позивачка отримала у 2018 році від ОСОБА_6 . Зазначила, що ОСОБА_1 знала про ціну будинку (25000,00 доларів США), але ціна в довіреності не фіксувалась. Генеральну довіреність ОСОБА_4 не читала. ОСОБА_4 зазначила, що дала довіреність на незнайому особу ( ОСОБА_7 ). Сподівалась, що ОСОБА_8 за 2 роки зберуть гроші та сплатять їй.

Представник позивачки - адвокат Трачук Н.І., у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги пояснила суду, що між сторонами була досягнута домовленість про продаж спірного будинку за 25000,00 доларів США, оскільки у відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було лише 12500,00 доларів США, тому була фактично розстрочка. За довіреністю ОСОБА_1 була уповноважена продати будинок тільки після повної сплати суми відповідачами. Коли позивачка приїздила з Німеччини до України їй не повідомили що договір вже був укладений. На час укладення договору ОСОБА_4 гроші не отримала, представник позивачки зазначила, що договір купівлі-продажу жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , був укладений обманним шляхом. Зазначила, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у суді не визначились з сумою, в договорі була зазначена сума у розмірі 149000,00 грн, а за поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зазначена інша сума.

У судове засідання 17.09.2020 р. відповідач ОСОБА_2 , не з`явився, у попередніх судових засіданнях пояснив суду, що позов не визнає, зазначив, що гроші передав ОСОБА_9 згідно договору у сумі 12500,00 доларів США в присутності нотаріуса. Документів не вистачало, тому угоду уклали пізніше, а гроші передали раніше у присутності нотаріуса. З ОСОБА_7 ніяких розрахунків не було. Продавала будинок не за 25000,00 доларів США. Зазначив, що в поліцію його не викликали, дільничий лише попросив документи на будинок. Пояснень слідчому він не давав. З ОСОБА_10 він не спілкувався після договору. Не знає який він родич ОСОБА_10 . Про 25000,00 доларів США нічого не знає. Розрахунок проводився у доларах. Спір виник оскільки він зробив ремонт у будинку, тому ОСОБА_10 показалося мало.

У судове засідання 17.09.2020 р. відповідачка ОСОБА_3 , не з`явилась, у попередніх судових засіданнях пояснила суду, що всі зобов`язання вони виконали, все сплатили особисто ОСОБА_10 , 12500,00 доларів США. Дільничий лише опитував, вона сказала, що ОСОБА_10 у неї вимагала гроші, коли приїздила. Листування з ОСОБА_10 вона не вела, номер телефону не змінювала з 2015 року. Розписку про передачу грошей ОСОБА_10 не писала, вона отримала гроші, 12500,00 доларів США. Лист від ОСОБА_10 вона отримувала (про погашення боргу). Вартість будинку у розмірі 25000,00 доларів США ніяк не фіксували, угоду про це не укладали з ОСОБА_10 і не вели про це мову.

У судовому засідання представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Сімонець Є.О., зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, позов не визнають,оскільки, даних про ціну немає, документу про відстрочку немає. За довіреністю ОСОБА_7 мала право на свій розсуд продати будинок (в тому числі ціною). У кримінальному провадженні підозри Бабакам немає. Бідинок був придбаний за ринковою ціною згідно оцінки. Розстрочки не було, пояснила, що ОСОБА_4 отримала 15000,00 доларів США, з них у 2015 році - 12500,00 доларів США, ще доплатили у 2017 р. - 2500,00 доларів США (за газову установку). Будинок вже перебудований. Розстрочки не було і вартість була 12500,00 доларів США., яку сплатили відразу, усією сумою. Жодної домовленості про розрахунок між позивачкою ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_1 не було у договорі (довіреності). Адвокат зазначила, що перевищення повноважень в діях ОСОБА_1 не було (на власний розсуд), довіреність не скасовувалася, повноваження у відповідачки ОСОБА_1 були на укладання договору. Помилки ніякої не було, помилка не доведена. Зокрема, представник зазначила, що сума 149000,00 грн. складала 5315,00 доларів США, а ринкова вартість спірного будинку складала 216151,00 грн., що дорівнювало 7000,00 доларів США. ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_8 12500,00 доларів США, що вона підтверджувала раніше у судовому засіданні. Будинок був не придатний для проживання і не міг коштувати більше. Саме ОСОБА_4 не визначилася з сумою «боргу» у досудовій доповіді (була сума). Переписки ОСОБА_12 з позивачкою не було. Переписка, на яку у позові посилається позивачка не визнається ОСОБА_8 та не є належним доказом. Просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Броннікова О.В., зазначила, що сторонами не заперечується, що нотаріально було укладено договір купівлі-продажу. ОСОБА_1 діяла на підставі довіреності, яка була нотаріально посвідченою. Згідно ст.245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Крім того, ціна за продаж будинку не була зазначена у довіреності, довіреність була підписана ОСОБА_4 особисто та вона мала намір продати будинок саме відповідачам ОСОБА_8 . Довіреність не була скасована, представництво не припинено. Договір був підписаний та оформлений згідно вимог чинного законодавства. Зазначила, що ОСОБА_4 підтвердила, що отримала від ОСОБА_8 12500,00 доларів США. Відповідачці ОСОБА_1 гроші не передавались. Наголосила на тому, що перевищення повноважень представника не було. «Помилка» не доведена. Сума 25000,00 доларів США ніде не встановлена. Суму, вказану у договорі, ОСОБА_4 отримала у гривневому еквіваленті та навіть вдвічи більше, за курсом НБУ на той час. Не доведено обставин, на які є посилання у позові. Крім того, представник зазначила, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем у справі (вона є лише представником, а представництво не оспорюється). За таких підстав просила відмовити у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_1 є неналежним відповідачем.

Відповідачка ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначила, що сторони розраховувались самі між собою, яку суму отримала ОСОБА_4 вона не знала, зазначила, що вони сказали що вони рідні та розрахувались, на її пропозицію укласти договір розстрочки, позивачка ОСОБА_4 відмовилась. Зазначила, що вони просили вказати як можно меншу суму, щоб ОСОБА_13 платити меншу суму. До від`їзду ОСОБА_4 у Німеччину, ОСОБА_10 сказала, щоб вона підписала договір з ними коли будуть готові усі документи. ОСОБА_4 заплатила за послуги ОСОБА_1 1000,00 грн. ОСОБА_1 зазначила, що на момент укладання договору її довіреність була чинною. Просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає, що позов є необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 4 грудня 2015 року між ОСОБА_4 в інтересах якої діяла ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташовою Т.М., реєстровий номер 7051.

Згідно із п.2.1. зазначеного Договору продаж житлового будинку сторони здійснюють за 149 000 грн. 00 коп. (сто сорок дев`ять тисяч гривень 00 копійок), яку сторони вважають справедливою, її розмір не пов`язаний із збігом впливу важких для сторін обставин. Зазначену грошову суму ОСОБА_4 одержала від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , пропорційно часток кожного, готівкою всю повністю до підписання цього договору. Факт відсутності фінансових та будь-яких інших претензій з приводу проведеного розрахунку стверджуються вказаним пунктом Договору.

Посилання позивача на те, що ніби-то сторони домовились про оформлення договору купівлі-продажу із розстрочкою є безпідставними необгрунтованими, адже не підтверджується жодним доказом.

Крім того, договір купівлі-продажу реєстровий №7051 від 04.12.2015 р., посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області, Карташовою Т.М. не містить будь яких застережень про розстрочку.

Посилання позивачки на недотримання ст.203 ЦК України, як на підставу визнання правочину недійсним у порядку ст.215 Цивільною кодексу України суд вважає необгрунтованими з наступних підстав.

Позивач та ОСОБА_1 , у зв`язку із тим, що позивачка постійно проживає у Німеччині домовилась із ОСОБА_1 про укладання договору доручення наукладання договору купівлі-продажу житлового будинку. ОСОБА_7 зазначає що за умовами домовленості між позивачкою та її представником, ОСОБА_7 зобов`язується укласти договір купівлі-продажу із відповідачами одразу ж як будуть готові документи про присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру та експертної оцінки житлового будинку, які допомогала отримати саме ОСОБА_1 ..

21 серпня 2015 року ОСОБА_14 підписала довіреність на ім`я ОСОБА_1 , яка посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Горловою Ю. М. та зареєстрована в реєстрі за № 2152.

Відповідно до вказаної довіреності, ОСОБА_14 уповноважила ОСОБА_1 , зокрема, представляти її інтереси в органах нотаріату щодо продажу житлового будинку АДРЕСА_1 за ціну та на умовах, на розсуд ОСОБА_1 з усіма будівлями та господарськими спорудами.

Не заслуговують уваги доводи представника позивачки, що спірний договір купівлі-продажу не був схвалений позивачкою, адже позивачкою, після досягнення усіх істотних умов договору із сторонами та посвідчення правочину в присутності ОСОБА_2 , представника ОСОБА_15 було передано технічний паспорт на житловий будинок, домову книгу, оригінали яких знаходяться у відповідачів. Також, разом із довіреністю ОСОБА_4 передала своєму представнику ОСОБА_1 правовстановлюючі документи для укладання від її імені Договору купівлі-продажу. Вказані обставини вказують на те, що позивачка своїми діями схвалила вчинення правочину.

Також, не заслуговують на увагу суду доводи позивачки, що у подальшому ОСОБА_4 не схвалювала спірний договір купівлі-продажу, тому він є недійсним, оскільки з огляду на приписи статей 237, 238, 241, 249 Цивільного кодексу України визнання недійсним договору, укладеного фізичною особою з третьою особою, з підстав відсутності волевиявлення та несхвалення довірителем спірного договору порушило б права третьої особи, оскільки представник здійснював свої права та виконував обов`язки за чинною довіреністю.

Посилаючись на перевищення повноважень ОСОБА_1 , позивачка у позовній заяві не вказує фактичні обставини, які свідчать про перевищення представником наданих йому повноважень та в судовому засіданні ці факти не доведені та судом не встановлені.

Також необхідно зазначити, що довіреність, яка видана добровільно позивачкою, на день укладення спірного договору не була скасована, за її змістом, ОСОБА_1 мала право укладати, підписувати договори купівлі-продажу, при цьому вона діяла не в особистих інтересах, а в інтересах ОСОБА_4 , маючи право здійснювати від її імені всі необхідні дії. Позивачка не надає доказів скасування вищевказаної довіреності.

Крім того, під час посвідчення договору купівлі-продажу, реєстровий №7051 від 04.12.2015 р., приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області, Карташовою Т.М. було перевірено повноваження представника позивачки, встановлено, що сторони діють добросовісно і перебувають при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміли значення свої дії, попередньо були ознайомлені з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений сторонами правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину), та ст.204,626,627 Цивільного кодексу України, тільки після чого нотаріус посвідчив Договір.

При цьому, позивачкою не доведено, що оспорюваний договір укладений представником на невигідних для неї умовах і такий договір суперечить її інтересам.

Крім того, довіреність не містить застережень щодо додаткового погодження ціни договору купівлі-продажу із позивачкою після видачі довіреності, тощо.

Згідно з положеннями частини другої та третьої статті 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 237 Цивільного кодексу України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно з частиною третьої цієї ж статті представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, третьої 244 Цивільного кодексу України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем) безпосередньо третій особі.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій сторони (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Крім того, ст. 241 ЦК України презюмує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином та у встановленому порядку наданих йому особою, яку він представляє, а також встановлює випадки й умови набуття чинності правочином вчиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Таким чином, суд приходить до висновку, що довіреність, якою довірену особу уповноважено на укладення та підписання від імені позивачки договору щодо продажу нерухомого майна та отримання коштів за договорами цивільно- правового характеру свідчить про спрямованість її волі на відчуження належного їй спірного майна.

Аналогічні правові позиції міститься у Постанові Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №346/3760/15-ц, Постанові Верховного Суду від 23.05.2018 р у справі №357/12578/15-ц, Постанові Верховного Суду від 07.11.2018 р. у справі №466/10270/15-ц.

При посвідченні договору купівлі-продажу реєстровий №7051 від 04.12.2015 р., приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області, Карташовою Т.М., ОСОБА_1 діяла в межах повноважень наданих їй ОСОБА_4 , а тому відсутні підстави для визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу. Тому, суд вважає, що твердження позивачки, що нібито під час вчинення правочину не були дотримані вимоги ст.203 ЦК України є надуманими та жодними доказами у справі не підтверджені.

Крім того, доводи позивачки, що правочин вчинений під впливом помилки і що, ця помилка має істотне значення не підтверджена у суді, тому є безпідставними.

Статтею 229 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Крім того, доводи позивачки , що договір між позивачкою та відповідачами був укладений обманним шляхом є необгрунтованими, та не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Так, позивачкою не доведено факту введення її в оману ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Згідно з п.2.1 договору купівлі-продажу від 04 грудня 2015 року, продаж житлового будинку здійснено за 149 000 грн., вказана сума повністю сплачена покупцями ОСОБА_4 до підписання договору. Доказів того, що зазначений пункт договору сторонами не виконано та покупці не розрахувалися за придбаний будинок, суду не надано.

Посилання позивачки на те, що відповідачі уклали Договір обманним шляхом є безпідставним та не заслуговує уваги. В обґрунтування нібито укладення договору обманним шляхом позивачка надає скріншоти невідомої переписки, яка жодним чином не стосується оспорюваного правочину і не може бути визнана належним та допустимим доказом у справі, переписка не була визнана у судовому засіданні відповідачами.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У ч.1 ст.78 ЦПК України зазначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Крім того, посилання позивачки що відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відкрите кримінальне провадження №30000857 за ч. 1 ст.190 Кримінального кодексу України також не заслуговує уваги.

Як вбачається з матеріалів справи, у жодному кримінальному провадженні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не пред`явлено підозру у вчиненні злочину, а також в судах не розглядаються кримінальні провадження відносно відповідачів.

Зокрема, як вбачається з довідок №1498685, 1498686, виданих Міністерством внутрішніх справ України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , станом на 04.09.2019 р. не притягувались до кримінальної відповідальності, не знятої чи не погашеної судимості не мають та в розшуку не перебувають.

Згідно із ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Позивач не надала доказів того, що ОСОБА_16 , ОСОБА_3 визнано виними у вчиненні кримінального правопорушення пов`язаного із укладанням оспорюваного договору купівлі-продажу.

Як вбачається з відповіді на адвокатський запит, наданим Запорізьким РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, вих.№5445/44/-/8-2019 від 19.11.2019 р. у кримінальному провадженні №0000857 жодній особі не було пред`явлено повідомлення про підозру.

Аналізуючи вищевикладене, можливо прийти до висновку, що позивачкою та її представником не доведено вчинення правочину представником позивачки із перевищенням повноважень. Також не доведено, що правочин вчинений під впливом помилки, адже позивачка не надала жодних доказів в обґрунтування своєї позиції. Крім того, позивачка не вказує, яка саме помилка мала істотне значення для справи, ким саме була допущена вказана помилка. Також жодні доводи викладені у позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки не містять жодних належних та допустимих доказів, які б обгрунтовували позовні вимоги.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У ч.1 ст.76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, доводи позивачки щодо того, що вона фактично не доотримала грошові кошти у розмірі 12500,00 доларів США за продаж спірного будинку, що не доведено, не можуть бути підставою для визнання його недійсним, оскільки доводи щодо неналежного виконання грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу можуть свідчити про неналежне виконання умов договору, а не про його недійсність, що не встановлено судом.

За таких підстав, у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі, а відносно відповідачки ОСОБА_1 з підстав пред`явлення вимог до неналежного відповідача, тому суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-78, 80, 81, 89, 128, 223, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 203, 215,229,237, 238, 241, 244,245, 249,250, 299, 655 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_15 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту рішення суду - 25.09.2020 року.

Суддя: О.М. Ачкасов