РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2020 року

м. Рівне

Справа № 572/3657/19

Провадження № 22-ц/4815/999/20

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання - Тхоревський С.О.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

стягувач - ОСОБА_2 ,

особа, дії якої оскаржуються - державний виконавець Кальміуського відділу ДВС м. Маріуполь Урютова Юлія Валеріївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Угрином Святославом Володимировичем на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 18 грудня 2019 року (постановлену у складі судді Ведяніної Т.О.) про відмову у задоволенні скарги на дії та рішення державного виконавця у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Кальміуського відділу ДВС м. Маріуполь Урютової ОСОБА_4 Валеріївни,-

в с т а н о в и в :

25 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в порядку ст.447 ЦПК України, в якій просить визнати протиправними та незаконними дії державного виконавця Кальміуського відділу ДВС м. Маріуполь Урютової ОСОБА_4 Валеріївни з вчинення виконавчих дій по винесенню постанов: про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, про розшук майна боржника, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про накладення штрафу, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - від 21 жовтня 2019 року у виконавчому провадженні ВП №50549594, як таких, що винесені без складання розрахунку (довідки) з заборгованості по аліментах, із скасуванням вказаних вище постанов.

В обґрунтування поданої скарги ОСОБА_1 зазначає, що розмір заборгованості, який став підставою для вчинення виконавцем вказаних вище дій з винесення оскаржуваних постанов, обчислений невірно. Так, ОСОБА_1 визнає, що дійсно зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на користь ОСОБА_2 , однак, не мав змоги сплачувати аліменти у певний період часу, так як не був працевлаштований.

Крім цього, скаржник вказує, що певні обмеження в межах виконавчого провадження можуть бути накладені на боржника виключно на підставі певної заборгованості, яка державним виконавцем Урютовою Ю.В. визначена не була.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 вважає зазначені вище постанови державного виконавця від 21 жовтня 2019 року незаконними і просить їх скасувати.

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 18 грудня 2019 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання протиправними та незаконними дій державного виконавця Кальміуського відділу ДВС м.Маріуполь Урютової Ю.В. - відмовлено.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що розмір заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів підтверджується наданим державним виконавцем розрахунком № 53001376/4 від 31 жовтня 2019 року, який місить інформацію щодо суми щомісячних нарахувань по аліментним зобов`язанням останнього, а також суму боргу з урахуванням здійснених ним платежів. За таких обставин, суд дійшов висновку, що дії виконавця відповідають вимогам чинного законодавця, аргументи скаржника не знайшли свого підтвердження під час судового провадження, а тому скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Не погоджуючись із ухвалою місцевого суду представник ОСОБА_1 - адвокат Угрин С.В. оскаржив її в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі заперечує правильність проведеного державним виконавцем розрахунку заборгованості по сплаті аліментів. Стверджує, що на час винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов довідка-розрахунок заборгованості ним складена не була, що вказує на незаконність винесених постанов. Наводить власний розрахунок аліментів за період з 01 червня 2016 року по 21 жовтня 2019 року, згідно якого сума фактично сплачених ним коштів перевищує нараховану суму, яка підлягала сплаті.

З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу на дії державного виконавця задовольнити.

Сторони в судове засідання не з"явилися. Вони були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Їх неявка не перешкоджає судовому розгляду. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про її часткове задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі ст.1 Закону "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і рішень та рішень інших органів (осіб, шо спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України - сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 23 грудня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 25 лютого 2009 року.

Під час шлюбу у подружжя народилася дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 23 вересня 2005 року.

Із наданої суду скаржником копії виконавчого листа у справі №2-838/2006, виданого 29 вересня 2006 року Сарненським районним судом Рівненської області, вбачається, що з ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 червня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття.

Порядок стягнення аліментів визначено статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження», частиною 1 якої встановлено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно ч. 2 ст. 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У період з жовтня 2016 року по серпень 2019 року ОСОБА_1 не мав постійного місця роботи, що підтверджується його трудовою книжкою та поясненнями апеляційної скарги.

Державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості по аліментах виходячи із даних управління статистики м. Маріуполь щодо середньомісячної заробітної плати одного штатного працівника.

Станом на 21 жовтня 2019 року, з урахуванням сплачених ОСОБА_1 аліментів в розмірі 29500 грн., заборгованість по їх сплаті складала 95 294,58 грн..

У поданій апеляційній скарзі адвокат Воркевича А.І. наводить свій розрахунок заборгованості. З даного розрахунку вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів відсутня, а навпаки наявна їх переплата.

Проте, даний розрахунок проведений апелянтом виходячи з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що не узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

21 жовтня 2019 року державним виконавцем Урютовою Ю.В., у межах виконавчого провадження №50549594, винесено постанови: про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, про розшук майна боржника, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про накладення штрафу, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до ч.2 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» - за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Згідно із частиною 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

21 жовтня 2019 року державним виконавцем Кальміуського відділу ДВС м. Маріуполь Урютовою Ю.В., у межах виконавчого провадження № 50549594, крім інших, винесено постанову про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості із сплати аліментів у сумі 47 647. 29 грн., які необхідно перерахувати на користь стягувача ОСОБА_2 .

Постанова обґрунтована тим, що у боржника наявна заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки та на 21.10.19 року складає 95 294.58 грн. з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

За змістом п.7 ч.2 ст.17 Закону "Про виконавче провадження" постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом», зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною 2 ст.74 вказаного вище Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні висновки містить в собі постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена (ч.ч.2, 3 ст.255 ЦПК України).

Заявником, у порядку цивільного судочинства, оскаржується також постанова державного виконавця про накладення на нього штрафу.

На підставі наведеного, провадження у справі в частині оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу, підлягає закриттю із роз`ясненням заявнику про віднесення розгляду такої справи до юрисдикції адміністративного суду.

Таким чином, враховуючи наявність та розмір заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів, апеляційний суд приходить до висновку, що решта постанов державного виконавця є правомірними, такими, що винесені в межах його повноважень та з дотриманням норм матеріального права.

Виходячи з наведеного, оскаржуване судове рішення підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 255, 367, 377, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Угрином Святославом Володимировичем задовольнити частково.

Ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 18 грудня 2019 року в частині оскарження постанови державного виконавця Кальміуського відділу ДВС м. Маріуполь Урютової Ю.В., у межах виконавчого провадження № 50549594 про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості із сплати аліментів у сумі 47 647. 29 грн. скасувати.

Провадження у справі в цій частині закрити.

Повідомити ОСОБА_1 що розгляд його справи в цій частині, відповідно до правил ч. 4 ст. 377 ЦПК України, віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

У решті ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 18 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.