ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

11 березня 2020 року м. Херсон

справа № 647/3323/19

провадження № 22-ц/819/509/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Бездрабко В.О., Приходько Л.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 27 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Кириленко М.О., у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У липні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 27.07.2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт відповідно до якої відповідач одержала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5 655, 06 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що Генеральна угода разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Позичальник зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотки за користування кредитом, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Внаслідок неналежного виконання відповідачкою своїх обов`язків за кредитним договором станом на 13.11.2019 року у неї виникла заборгованість у розмірі 14 449, 66 грн., яку Банк просив стягнути на їх користь та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 27 грудня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на АТ КБ «ПриватБанк» кредитну заборгованість в розмірі 5 787, 19 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено за необґрунтованістю. Вирішено питання щодо судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу в якій, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини по справі. Зокрема посилається на те, що відповідачка під особистий підпис була ознайомлена з усіма умовами договору. Крім того посилаються на те, що суд не взяв до уваги правові висновки ВСУ в яких зроблені висновки про те, що саме по собі посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин. Вважають, що суд першої інстанції, встановивши, що відповідачка отримала кредитні кошти та вчасно їх не повернула, дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення відсотків за користування кредитом.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Заперечень на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

27.07.2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт відповідно до якої ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5 655, 06 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У пункті 1.5 генеральної угоди сторони обумовили, що підписання вказаної угоди не являється анулюванням заборгованості позичальника.

У пункті 2.1 генеральної угоди сторони визначили, що банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 5 655, 06 грн. на строк 24 місяців, з 27.07.2015 року по 31.07.2017 року, в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості з кредиту у вказані в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості відбувається у наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 282, 98 грн. для погашення заборгованості з кредиту, яка складається з заборгованості з кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 31.07.2017 року.

Згідно з пунктом 2.2 генеральної угоди сторони погодили, що строком повернення кредиту рахується 31-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість з кредиту, починаючи з 32-го дня порушень, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 901, 06 грн.

Пунктом 2.5 генеральної угоди передбачено, що позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, процентів, винагороди згідно з генеральною угодою, Умовами та правилами.

Відповідно до пункту 2.8 генеральної угоди, у разі порушення позичальником зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочення.

У пункті 2.10 генеральної угоди сторони погодили, що позичальник доручає банку без додаткових погоджень перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту у сумі 350,00 грн. на будь-який відкритий рахунок в банку.

Таким чином, добровільно погодженими умовами генеральної угоди сторони визначили, що внаслідок домовленості про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором, узгоджений розмір заборгованості позичальника перед банком становить 5 655, 06 грн. та передбачили порядок її погашення шляхом сплати обумовленої суми кредиту.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 13.11.2019 року становить 14 449, 66 грн., яка складається з 5 075, 17 грн. - заборгованість за кредитом; 3 202, 47 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 5 460, 00 грн. - заборгованість за пенею; 712, 02 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

Позиція апеляційного суду.

Згідно частини першої ст. 368 ЦПК України в апеляційному суді справа розглядається за правилами розгляду справ у суді першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

За частиною третьою ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи, що справа є малозначною, її розгляд здійснюється у письмовому провадженні, без виклику сторін.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів та неустойки, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено, що Генеральна угода про реструктуризацію боргу, Умови та Правила надання банківських послуг складають договір.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятій 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Отже, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь Банку з відповідачки заборгованості за пенею у розмірі 5460 грн., яка нарахована відповідно до пунктів, передбачених Умовами та Правилами надання банківських послуг є обґрунтованим, оскільки підтверджуються встановленими обставинами справи.

Також вірними є висновки суду про наявність підстав для стягнення з відповідачки 5075, 17 грн. заборгованості за тілом кредиту, оскільки отримання останньою кредитних коштів підтверджується письмовими доказами, та стягнення 712, 02 грн. штрафу, розмір якого, було передбачено п.2.2 Генеральної угоди.

Разом з тим, висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з тих же підстав в частині стягнення на користь Банку заборгованості по процентам за користування кредитом є невірними через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Так, пунктом 2.1 Генеральної угоди, укладеної між сторонами та підписаної відповідачкою, передбачено умову сплати позичальником процентів за користування кредитними коштами у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (що становить 18% на рік).

Таким чином, у цій справі сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 1,5 % на місяць (18% на рік).

Виходячи із розміру відсоткової ставки 18% на рік, погодженої сторонами при підписанні заяви, сума відсотків за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідачки становитиме 3202, 47 грн., що відповідає сумі, яка зазначена в банківському розрахунку заборгованості.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення вказаних позовних вимог.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем в справі сплачено 1921 грн. судового збору в суді першої інстанції та 2881, 50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 4802, 50 грн. У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та частковим задоволенням позовних вимог на суму 8989, 66 грн. (5787, 19 грн. + 3202, 47 грн.), що становить 62,21 % від заявленої суми позову, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2987, 63 грн.

Керуючись статтями 141, 367, 369, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 27.12.2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення процентів за користування кредитом задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 3202 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 27.12.2019 року в частині стягнення судових витрат змінити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 2987, 63 грн. витрат по оплаті судового збору.

В іншій частині рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 27.12.2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.В. Радченко

Судді В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько