ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/7313/18 Головуючий суддя І інстанції Грищенко І. О.
Провадження № 22-ц/818/3210/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: договір позики
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 05 лютого 2020 року, постановлену у складі головуючого судді Грищенко І.О., по справі за заявою уповноваженого представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінрайт» про скасування заходів забезпечення позову у цивільній за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

25 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 907827,00 грн. (дев`ятсот сім тисяч вісімсот двадцять сім грн.), яка складається із суми основного боргу за договором позики, оформленого розпискою від 10.01.2017 року, 536992,00 грн. (п`ятсот тридцять шість тисяч дев`ятсот дев`яносто дві грн.), у тому числі боргу, визначеному в національній валюті 320000,00 грн. (триста двадцять тисяч грн.), та боргу визначеному в сумі 216992,00 грн. (двісті шістнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві грн.), еквівалентній 8000,00 (вісім тисяч) дол. США за офіційним курсом станом на 10.02.2018 року, інфляційних 48640,00 грн. (сорок вісім тисяч шістсот сорок грн.) від боргу, визначеному в національній валюті, процентів 322195,00 грн. (триста двадцять дві тисячі сто дев`яносто п`ять грн.) від суми основного боргу станом на 10.02.2018 року. Судові витрати покласти на відповідача.

13.07.2018 року через канцелярію суду від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , номер платника податків НОМЕР_1 , шляхом накладення арешту на нерухоме майно боржника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , номер платника податків НОМЕР_2 . Накласти арешт на однокімнатну квартиру (реєстраційний номер майна 6861812) загальною площею 36,8 кв. м. що згідно договору купівлі продажу № 3655 від 01.12.2006 року належить на праві власності ОСОБА_3 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Дану заяву просить розглянути відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Він є учасником бойових дій і відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Ухвалою суду від 13 липня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі задоволено.

Накладено арешт на однокімнатну квартиру (реєстраційний номер майна 6861812) , загальною площею 36,8 кв. м., яка згідно договору купівлі продажу № 3655 від 01.12.2006 року належить на праві власності ОСОБА_3 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

21 грудня 2019 року уповноваженим представником товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінрайт» подано заяву про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Заява мотивована тим, що 01.12.2006 року ОСОБА_3 уклала договір з ПАТ «ОТП БАНК» № МL-701/259/2006 про надання кредиту в розмірі 36 600 доларів США. В якості забезпечення кредитного договору було укладено договір іпотеки , відповідно до якого однокімнатна квартира (реєстраційний номер майна 6861812) , загальною площею 36,8 кв. м., яка згідно договору купівлі продажу № 3655 від 01.12.2006 року належить на праві власності ОСОБА_3 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , була передана в іпотеку ПАТ «ОТП Банк» в якості забезпечення повернення кредиту. 17.12.2019 року відповідно до договору про відступлення права вимоги, АТ «ОТП Банк» , як первісний кредитор, як іпотекодержатель, та ТОВ «Фінансова Компанія «Фінрайт», як новий кредитор та як іпотекодержатель першої черги , відступив у повному обсязі , а новий кредитор набув право вимоги у повному обсязі, на належне первісному кредитору за вказаними вище договорами. ОСОБА_3 має заборгованість перед новим кредитором . Наявна у боржниці заборгованість станом на 19.12.2029 року не погашена.

Таким чином, вжиття заходів забезпечення позову порушує інтереси ТОВ «Фінансова Компанія «Фінрайт», як нового кредитора та як іпотекодержателя першої черги щодо розпорядження нерухомим майном.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 05 лютого 2020 року заяву директора товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінрайт» Погорєлова Ю.А. про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, залишено без задоволення.

Скасовано заходи забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, вжиті ухвалою суду Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.07.2018 року .

Скасовано арешт, накладений на однокімнатну квартиру (реєстраційний номер майна 6861812) , загальною площею 36,8 кв м , яка згідно даних договору купівлі-продажу № 3655 від 01.12.2006 року належить на праві власності ОСОБА_3 (номер платника податків НОМЕР_2 ) та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить у частині скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 13.07.2018 року, скасування арешту, накладеного на однокімнатну квартиру (реєстраційний номер майна 6861812) загальною площею 36,8 кв. м., яка згідно договору купівлі-продажу № 3655 від 01.12.2006 р. належить ОСОБА_3 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 - скасувати. В іншій частині - ухвалу залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Суд постановив ухвалу про скасування заходів забезпечення позову при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. Судом не встановлено та не доведено порушення прав нового кредитора наявністю заходів забезпечення позову. Висновки ухвали не узгоджуються з приписами закону.

Вказав, що ухвала суду не містить жодної інформації щодо розміру заборгованості ОСОБА_4 перед первісним кредитором ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором № ML-701/259/2006 станом на день укладання договору про відступлення права вимоги (17.12.2019 року), відповідно - про розмір заборгованості ОСОБА_3 перед новим кредитором. Судом не встановлено співмірність розміру боргу з вартістю іпотечного майна, отже, не зазначено - в чому полягає порушення прав нового кредитора вжиттям 13.07.2018 р. заходів забезпечення позову, отже - не доведено, що вжиті судом заходи забезпечення позову порушують права нового кредитора.

Зазначив, що Законом не встановлено заборони щодо вжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту щодо майна, яке перебуває у іпотеці. Більш того, згідно з приписами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 3.07.2018 №2478-VIII, який набрав 4.02.2018. наявність арешту не є перешкодою для реєстрації права власності іпотекодержателя на іпотечне майно. Заявник з цього приводу жодних доводів не навів. Суд також оцінки зазначеним обставинам не надав. Суд задовольняючи заяву не з`ясував ключові обставин, які мають значення для вирішення заяви, застосував заходи які не можна визнати співмірними, не зазначив жодних мотивів та доказів з яких він виходив, керуючись лише припущенням, що є недопустимим.

У письмовому відзиві Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінрайт» просить відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

На обгрунтування зазначено, що станом на 19.12.2019р. боржниця - ОСОБА_3 має непогашену заборгованість перед Новим кредитором - ТОВ «Фінансова Компанія «Фінрайт» вимоги якого забезпечені предметом іпотеки, та той факт що вартість предмета є меншою за суму боргу, вважаємо що Новий кредитор ТОВ «Фінансова Компанія «Фінрайт» відповідно до Закону України «Про іпотеку» має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки як шляхом продажу предмета іпотеки так і шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Вказав, що прийнята ухвала Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 липня 2019 року по справі 638/7313/18 про накладання арешту на іпотечне майно, а саме на однокімнатну квартиру (реєстраційний номер майна 6861812) загальною площею 36,8 кв. м. яка згідно з договору купівлі - продажу № 3655 від 01.12.2006р. належить ОСОБА_3 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 по суті обмежує Нового кредитора ТОВ «Фінансова Компанія «Фінрайт» у правах на задоволення вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки які передбачені Законом України «Про іпотеку» та робить неможливим провести погашення боргу за кредитним договором № ML-701/259/2006 від 01.12.2006р. всі права вимог за яким перейшли до Нового кредитора ТОВ «Фінансова Компанія «Фінрайт».

Зазначив, що обтяження було накладено на іпотечне майно вже після підписання договору іпотеки та реєстрації іпотеки, а тому, враховуючи положення чинного законодавства України, ТОВ «Фінансова Компанія «Фінрайт» має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок спірного нерухомого майна. Таким чином, арешти та заборону відчуження було накладено на майно, яке перебуває в іпотеці ТОВ «Фінансова Компанія «Фінрайт», що підтверджується відповідними відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Така правова позиція також знайшла своє відображення при розгляді аналогічної справи у Постанові Харківського Апеляційного Суду від 11.09.2018 по справі № 638/5261/18.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, у3часників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.

У відповідності з положеннями ст. 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову зокрема є: накладення арешту на майно та заборона вчиняти певні дії. При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України в Постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, яка є чинною, позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 158 ЦПК України, за результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановлюється ухвала.

У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, за змістом норм цивільно-процесуального законодавства, із заявою про скасування заходів забезпечення позову може звернутись лише особа щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору.

Тому суд першої інстанції правильно вважав, що заява особи, яка не брала уачсть у розгляді справи, про скасування заходів забезпечення позову не має бути задоволена, що не перешкоджає суду самостійно вирішеити це питання, за своєю ініціативою, з використанням наданих заявником доказів. Доводи скарги про неналежність таких доказів є безпідстанвими, оскільки за змістом ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Порушення порядку одержавння доказів у даному випадку не відбувається, оскільки суд був зобов`язаний розглянути по суті згадану заяву та додлані до неї докази.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(далі Закон - 1952-IV) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи: з додатків, наданих до заяви про скасування заходів забезпечення позову вбачається, що 01.12.2006 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № МL-701/259/2006.

В якості забезпечення виконання кредитного договору, однокімнатна квартира (реєстраційний номер майна 6861812) , загальною площею 36,8 кв. м., яка згідно договору купівлі продажу № 3655 від 01.12.2006 року належить на праві власності ОСОБА_3 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , була передана власницею в іпотеку ПАТ «ОТП Банк».

Відповідно до умов договору про відступлення права вимоги від 17.12.2019 року, укладеного між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Фінрайт», первісний кредитор відступив в повному обсязі, а новий кредитор набув право вимоги у повному обсязі, на належне первісному кредитору за договорами.

Таким чином, первісний кредитний договір забезпечено договором іпотеки майна- однокімнатна квартира (реєстраційний номер майна 6861812) , загальною площею 36,8 кв. м., яка згідно договору купівлі продажу № 3655 від 01.12.2006 року належить на праві власності ОСОБА_3 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за умовами вказаного вище договору право вимоги перейшло до нового кредитора- ТОВ «Фінансова Компанія «Фінрайт», яке є іпотекодержателем вказаної квартири.

За положеннями ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Висновки суду першої інстанції, у частині що особа - ТОВ «Фінансова Компанія «Фінрайт», яка звернулась з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, не була учасником по справі, в рамках якої судом було вжито заходи забезпечення позову, відповідно за клопотанням такого заявника не може бути скасовано заходи забезпечення позову відповідають обставинам справи, а в частині, суд за своєю ініціативою вважав про доцільність скасування заходів забезпечення позову є обґрунтованими, надані позивачем документи до заяви про вжиття заходів забезпечення позову, є не чинними. При вирішенні судом питання про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 , у суду була відсутня інформація стосовно того, що майно, про арешт якого просила сторона, вже перебуває під обтяженням за умовами договорів, то з вказаним висновком суду першої інстанції, не погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, пропорційність.

У статті 11 ЦПК України надано визначення пропорційності у цивільному судочинстві, згідно до якого суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 7, 8 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Суд може скасувати забезпечення позову у зв`язку зі зміною умов, що існували на момент постановлення ухвали про забезпечення позову.

Скасування заходів забезпечення позову належить відрізняти від скасування ухвали про забезпечення позову. Різниця полягає в тому, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів. При цьому правомірність застосування таких заходів судом відповідач, як правило, не заперечує. Якщо забезпеченням було завдано збитки, то до особи, яка ініціювала забезпечення, може бути пред`явлено позов про їх відшкодування.

Натомість, скасування ухвали про забезпечення позову здійснюється за наслідками її апеляційного оскарження. В цьому випадку ухвалу скасовує апеляційний суд, якщо під час її постановлення було порушено вимоги закону. Важливо, що в такому разі особа, з ініціативи якої було застосовано заходи забезпечення позову, відповідальності за завдані цим збитки не несе.

Отже, заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Згідно з роз`ясненнями, які викладені у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з частиною першою ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 сума боргу за договором позики становить 907827,00 грн., колегія суддів вважає доведеним, що між сторонами дійсно виник спір. Вартість квартири-предмета іпотеки, відповідно до п.3.2 договору іпотеки № PML-701/259/2006 від 01.12.2006 року становить 16990,00 грн., на яку позивач просив накласти арешт в якості забезпечення позову, не перевищує розмір заявлених позовних вимог, а отже вимоги заяви про забезпечення позову за рахунок усього майна відповідає вимогам закону щодо співмірності та пропорційності, а тому суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про скасування заходів забезпечення позову.

У постанові Верховного Суду у справі № 331/1013/18 від 03.07.2019, зазначено, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ст.44 Закону України «Про виконавче провадження» У разі якщо під час розподілу грошових сум у випадку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 45 цього Закону, стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами, кошти розподіляються виконавцем між стягувачами в такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку із втратою годувальника;

3) у третю чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими правовідносинами;

4) у четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, вимоги щодо збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та вимоги щодо податків та інших платежів до бюджету;

5) у п`яту чергу задовольняються всі інші вимоги.

2. Вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнутої суми недостатньо для задоволення в повному обсязі всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми. Вимоги стягувачів щодо виплати заборгованості із заробітної плати та інші вимоги, пов`язані з трудовими правовідносинами, задовольняються в порядку надходження виконавчих документів.

У разі якщо виконавчі документи щодо виплати заборгованості із заробітної плати та інших вимог, пов`язаних із трудовими правовідносинами, надійшли протягом одного дня і стягнутої суми недостатньо для задоволення в повному обсязі всіх вимог за такими виконавчими документами, відповідні вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми.

Частинами першою, п`ятою статті 52, частинами першою, другою статті 57, Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає у його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. У разі звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення чи земельну ділянку державний виконавець подає запит до відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна, про належність такого майна боржнику на праві власності, а також перевіряє, чи не перебуває це майно під арештом (стаття 63 Закону № 606-XIV).

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV визначено, що у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Пунктами 3.8., 3.8.1. «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, передбачено, що у разі якщо в органі ДВС відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження. Виконання зведеного виконавчого провадження розпочинається постановою про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження. Про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження виноситься постанова, копія якої зберігається у зведеному виконавчому провадженні. Виконавчі провадження щодо одного боржника об`єднуються у зведене виконавче провадження або приєднуються до зведеного виконавчого провадження не пізніше наступного дня після закінчення строку, наданого боржнику для самостійного виконання.

Статтею 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Статтею 18 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» Обмеження (обтяження) майна, що входить до складу єдиного майнового комплексу підприємства, підлягає реєстрації в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Пріоритет обмеження (обтяження) цього нерухомого майна визначається згідно з правилами, встановленими законом для визначення пріоритету прав на нерухоме майно.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 46 ЗУ «Про виконавче провадження» вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнутої суми недостатньо для задоволення в повному обсязі всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми.

Статтею 534 ЦК України встановлено черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням.

Порядок зарахування грошових коштів в процесі примусового виконання судових рішень регулюється нормами Закону України «Про виконавче провадження», який є спеціальним Законом по відношенню до норм ЦК України, зокрема, ст. 534 ЦК, якою врегульовано порядок, черговість погашення вимог за грошовими зобов`язаннями, які не пов`язані з примусовим виконанням рішення суду під час здійснення виконавчого провадження державними або приватними виконавцями.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, обтяжень речових прав на передане в іпотеку майно, у тому числі внесення після державної реєстрації іпотеки іпотекодавця до Єдиного реєстру боржників, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Аналіз вказаних положень закону приводить до висновку, що черговість задоволення вимог стягувачів, в тому числі, які є заставодержателями, здійснюється в порядку, визначеному законом.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 05 лютого 2020 року-залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 вересня 2020 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.