печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Ільєвої Т.Г.

за участю секретаря Рябцової Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Наконечного Ігоря Михайловича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

19.03.2020 в провадження Печерського районного суду м. Києва надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Наконечного Ігоря Михайловича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 .

Так, в обгрунтування даного поданння зазначено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Наконечного Ігоря Михайловича перебуває виконавче провадження № 57455024 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалка Романа Олеговича, зареєстрованого в реєстрі за №2999 від 04.06.2013 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 624180,00 грн..

17.10.2018 р. приватним виконавцем Наконечним І. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57455024, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

17.10.2018 копії вказаної постанови (вих. №767) направлено рекомендованим листом, ОСОБА_1 для виконання та до відома, за адресою вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 .

Так, виконавець зазначає, що станом на дату подачі до суду даного подання, ОСОБА_1 на виклики не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця, витребувані документи виконавцю не надав, пояснення щодо причин невиконання виконавчого документу виконавцю не надав, сплату боргу частково або повністю не здійснив.

З врахуванням зазначеного, приватним виконавцем здійснено перевірку місця проживання боржника, за якою було встановлено, у відповідності до довідки про місце проживання особи, наданої Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської РДА ОСОБА_1 ,зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

23.10.2018 з метою забезпечення виконання рішення суду приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника.

08.11.2017 винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено до банківських установ для виконання.

Приватним виконавцем з метою здійснення примусового виконання виконавчого документа була зроблена перевірка майнового стану боржника, а саме: були направлені запити до Пенсійного фонду України та Держаної фіскальної служби України, відповідно до наданих відповідей встановлено, що у боржника відсутні джерела доходу та рахунки у банківських установах.

Так, на запити щодо зареєстрованого за боржником іншого рухомого майна отримано відповіді про відсутність майна зареєстрованого за боржником.

Згідно відповідей з банківських установ боржник відкритих рахунків не має.

Відповідно до актів приватного виконавця від 11.02.2019 року, 16.04.2019 року та 15.05.2019 року, останнім здійснено виходи за адресою: АДРЕСА_1 для перевірки майнового стану боржника, однак встановити майновий стан боржника не виявилось за можливе, оскільки двері квартири ніхто не відчинив. Також, приватним виконавцем було залишено в поштовій скринці виклик з`явитись до приватного виконавця.

Враховуючи, що від моменту виникнення обов`язку виплати заборгованості сплив вже досить тривалий час, заборгованість не погашена, боржник до приватного виконавця не з`являється, тому у виконавця виникла необхідність здійснити первірку майнового стану боржника за місцем проживання.

Також, приватним виконавцем 04.02.2020 року та 11.02.2020 року здійснено вихід за адресою боржника з метою перевірки майнового стану, однак виконавець не був допущений у квартиру боржника, про що складені відповідні акти приватного виконавця.

Станом на момент звернення з даним поданням погашення боргу повне або часткове боржником не вчинено. Враховуючи, що сума боргу 624 180,00 грн. є значною, а у боржника відсутні кошти для погашення боргу, тому виникла необхідність провести опис і арешт нерухомого майна належного боржнику з метою подальшого звернення стягнення та реалізації для погашення боргу.

Таким чином, приватний виконавець просить суд, постановити ухвалу, на підтаві якої буде надано дозвіл останньому на примусове проникнення до житлового приміщення боржника, за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з частиною другою статті 439 ЦПК України, суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

В судове засідання приватний виконавець не з`явився, про час та місце розгляду подання повідомлявся належним чином.

З врахуванням зазначеного, суд вирішив розглянути подання за відсутності приватного виконавця, на підставі наданих матеріалів.

Враховуючи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали подання, суд прийшов до наступних висновків.

Положеннями ст. 30 Конституції України передбачено, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

В Україні як правовій державі визнається і діє принцип верховенства права (стаття 1 частина перша статті 8 Конституції України), який передбачає панування права в суспільстві і вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, завданням якого є, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України.

За змістом статей 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) державними виконавцями органів державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання і правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 зазначеного Закону).

Пункт 6 частини 1 статті 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" і пункт 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" установлюють принцип (засаду) диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обов`язковість при здійсненні виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Відповідно до статті 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», на яку в поданні посилається приватний виконавець, зазначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних?свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Так, з матеріалів справи вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 17.10.2018 та постанова про звернення стягнення на майно боржника від 23.10.2020 направлялись боржнику для відома, за адресою: АДРЕСА_1 , однак до виокнавця повернулись конверти з відміткою "за закінченням строку зберігання".

Щодо належного направлення боржнику копій постанов про арешт майна боржника від 24.10.2018 від 08.11.2018 та викликів до державного виконавця на 16.05.2019 (які датовані 14.05.2019) та на 15.01.2020 (які датовані 10.01.2020), виконавцем суду не було надано належного доказу, на підтвердження того, що боржником дані документи були отриманні.

Окремо, суд звертає увагу, щодо актів приватного виконаця, а саме: щодо здійснених останнім виходів від 04.02.2020 та 11.02.2020 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, з даних актів вбачається, що вони складені в присутності понятих, які не проживають за адресою боржника, тобто на думку суду, вказані особи можуть засвідчити, що двері боржник дійсно не відкрив, однак не підтвердять, що боржник фактично проживає за вказаною адресою.

Окрім того, в матеріалах подання відсутні відомості, про те, що боржнику було направлено повідомлення про дату проведення виконавчих дій у його помешканні та його обовязок допустити виконавця для проведення виконавчих дій.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Так, з матеріалів та обґрунтувань наданих приватним виконавцем, суд прийшов до висновку про необґрунтованість подання, оскільки останнім не було надано жодних підтверджень, про направлення постанов про арешт майна та викликів до приватного виконавця боржник, що свідчить про недоведеність тверджень виконавця про перешкоджання боржником вчиненню виконавчих дій приватним виконавцем. Тому зазначене, може привезти до того, що не отримання вказаних документів, боржника позбавить останнього користуватись правами, як учасника виконавчого провадження, передбаченими Законом України «Про виконавче провадження» (зокрема, знайомитись з матеріалами виконавчого провадження, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати пояснення, висловлювати свої міркування щодо питань, які виникають у виконавчому провадженні).

Окрім цього, на думку суду надання дозволу на примусове проникнення до житла, є передчасним та таким, яке може нести негативні правові та інші наслідки для третіх осіб в тому числі боржника, так як законом охороняються права та інтереси громадян України.

Також, суд звертає увагу, що приватним виконавцем, станом на день розгляду подання, не подано суду достатніх та актуальних доказів, а саме: довідка надана приватному виконавцю Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської РДА, щодо місця реєстрації боржника датована 03.10.2019, а подання спрямоване до суду 17.03.2020, що підтверджується поштовим штемпелем в якому надійшла скарга, тому наданий доказ на думку суду є не достатньо актуальним, оскільки проміжок в 6 місяців є достатнім для зміни місця проживання.

Так, у відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких підстав суд вважає, що подання приватного виконавця є необґрунтованим та не підлягає задоволенню, оскільки примусове проникнення до житла боржника, станом на день розгляду, буде порушувати гарантовані Конституцією права щодо недоторканності житла власників квартири, оскільки державним виконавцем не вжито достатньо заходів для безперешкодного входження до житла боржника та належного виклику боржника до приватного виконавця, які не потребують примусового проникнення до житла боржника та не надано суду належних та актуальних доказів на підтвердження своїх вимог..

Враховуючи вищевикладене, відповідно до вимог ст.ст. 3, 8, 9, 21, 30, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 1-23, 439 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Наконечного Ігоря Михайловича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 ,-відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.Г. Ільєва