Справа №:755/9828/19
Провадження №: 2/755/853/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" березня 2020 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В. розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області, про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання, -

у с т а н о в и л а:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області, про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання.

02.03.2020 року до суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову, у якій представник просить суд забезпечити позов шляхом постановлення ухвали про негайне передання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачу у справі - ОСОБА_1 , до набрання законної сили рішенням суду по справі №755/7711/19, а також заборонити відповідачу ОСОБА_2 виїжджати разом з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України (за кордон) до набрання законної сили рішенням суду по справі №755/7711/19.

Вимоги заяви мотивовано тим, що відповідач переховує дитину від позивача, змінює її місце проживання на власний розсуд, належним чином не піклується про здоров`я дитини, наражає здоров`я дитини на небезпеку у зв`язку з відмовою від госпіталізації, в наслідок чого рішення про визначення місця проживання дитини може бути ускладненим до виконання та може стати лише формальним. Зважаючи на предмет спору, сторона позивача вважає заявлені нею заходи достатніми для забезпечення позову, які в сукупності дадуть реальну можливість виконати рішення суду. За наявними у представника позивача даними, у лютому 2020 року дитина лише раз відвідала дитячий садок, а протягом попередніх періодів дитина відвідувала дитячий садочок не в повному обсязі, що, на думку представника, підтверджує неналежне виконання відповідачем обов`язку з забезпечення отримання дитиною дошкільної освіти. Приховування дитини відповідачем від позивача додатково підтверджується даними ГУ НП у м. Києві про те, що позивач здійснював виклики поліції до дитячого садочка №599, оскільки відповідачка забрала дитину та заявник не знає де вона знаходиться. Підтвердження не забезпечення відповідачем лікування дитини та ставлення здоров`я дитини під суттєву загрозу, є дані медичної установи про те, що 27.08.2019 року за адресою: м . Київ, вул. А. Туполева був зареєстрований виклик швидкої допомоги на прізвище « ОСОБА_2 » з підстав наявності температури 40,1. Швидкою допомогою була зафіксована у дитини ОСОБА_3 ГРВІ та гіпертермія, при цьому, відповідачка відмовилась від рекомендованої медичним персоналом госпіталізації, хоча температура становила 38,9. 27.02.2020 року позивач приїхав за місцем проживання відповідача, однак дитини там не було і двері ніхто не відчинив. Для фіксування даного факту позивач викликав поліцію, а також було складно протокол про вчинення кримінального правопорушення або такого, що готується, у якому було вказано про необхідність прийняття мір до відповідача, яка не дає бачитись з дитиною.

Вивчивши зміст заяви про забезпечення позову, додатків до неї та матеріали позовної заяви, приходжу до висновку про те, що вказана заява не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно ч.ч. 1, 6, 7, 11 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить суд постановити рішення про відібрання дитини ОСОБА_3 та повернення її за попереднім місцем проживання із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Положеннями ст. 150 ЦПК України, на які посилається представник позивача, встановлено, що позов забезпечується: 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, представник позивача просить забезпечити позов, зокрема, шляхом негайної передачі дитини позивачу до набрання законної сили рішенням суду по справі №755/7711/19.

Такі вимоги сторони позивача не можуть бути задоволені, оскільки наведений вид забезпечення позову про який просить представник, не передбачений положеннями ст. 150 ЦПК України.

Крім того, з огляду на зміст позовних вимог, запропонований вид забезпечення позову, за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог, при цьому спір по суті не вирішується. Застосування ж заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, заборонено положеннями ст. 150 ЦПК України.

Також, безпідставними є вимоги представника позивача про застосування заходів забезпечення позову до набрання законної сили рішенням суду у іншій справі, а саме у справі №755/7711/19. За змістом даних Єдиного державного реєстру судових рішень, вказана справа перебуває в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва (суддя Арапіна Н.Є.). 24.05.2019 року у справі постановлено ухвалу про відкриття провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

Тож такі вимоги про забезпечення позову у справі №755/9828/19 є безпідставними та не відповідають положенням п. 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

Стосовно вимог про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу виїжджати разом з дитиною за межі території України (за кордон) до набрання законної сили рішенням суду по справі №755/7711/19, суд також не знаходить підстав для їх задоволення, з огляду на наступне.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При цьому, зміст заяви про забезпечення позову не містить належного обґрунтування необхідності застосування відповідного заходу забезпечення позову (заборону виїзду позивача з дитиною за межі України), адже відсутні будь-які посилання та докази, які б свідчили про намагання (спроби) відповідача виїхати з дитиною за межі території України. Тож відсутні підстави вважати, що невжиття такого заходу може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позивних вимог батька щодо відібрання дитини.

Крім того, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку є спеціальною процедурою, що передбачена Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57. І у даному випадку суд не вбачає підстав для встановлення обмежень прав виїзду, оскільки умови виїзду малолітньої дитини передбачають згоду на це обох батьків, або ж підстави для перетину кордону без згоди одного з батьків, в тому числі за рішенням суду, тож встановлення заборони виїзду може призвести до неможливості виконання іншого судового рішення.

Також суд повторно звертає увагу на безпідставність вимог сторони позивача про заборону відповідачу виїзд за межі України разом з дитиною до набрання законної сили рішенням суду у іншій справі, а саме по справі №755/7711/19.

Поскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, відсутні і підстави для застосування зустрічного забезпечення, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 154 ЦПК України, зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-154, 353-355 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області, про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 03.03.2020 року.

Суддя -