ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 522/15873/19

Апеляційне провадження № 22-ц/813/2470/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач),

суддів Сєвєрової Є.С., Ващенко Л.Г.,

учасники справи:

позивач - акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»,

представник позивача - Крилова Олена Леонідівна,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у письмовому провадження апеляційну скаргу представника Крилової Олени Леонідівни в інтересах акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 09 вересня 2019 року,постановлене під головуванням судді Васильків О.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.1-5).

Позовні вимоги мотивовані тим, що за кредитним договором №б/н від 12 липня 2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 06 травня 2019 року має заборгованість у розмірі 248 604,73 грн., з яких:

- заборгованість за тілом кредиту 0 грн.;

- заборгованість за простроченим тілом кредиту 88 079,67 грн.;

- заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн.;

- нарахована пеня за прострочення зобов`язання 159 454,15 грн.;

- нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 1 070,91 грн.

З наявної заборгованості, банк на свій розсуд просив суд стягнути з боржника частину заборгованості у суму 123 926,19 грн., з яких:

- заборгованість за простроченим тілом кредиту 88 079,67 грн.;

- нарахована пеня за прострочення зобов`язання за період з 12 липня 2011 року по 01 липня 2018 рік 35 846,52 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 09 вересня 2019 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовлено (а.с.65-68).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог банку.

Доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 в інтересах банку, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 09 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог (а.с.70-73).

Скарга обґрунтована тим, що:

- рішення суду щодо безпідставності та недоведеності позовних вимог ґрунтується на припущеннях, що заборонено ч.6 ст.81 ЦПК України;

- судом не враховано, що відповідач у заяві надав згоду про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та приєднався до запропонованих банком пропозиції;

- у даній справі не може бути врахована правова позиція Верховного Суду, висловлена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки вказана позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб. У даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору;

- судом не враховано, що кошти на сплату заборгованості частково сплачувались відповідачем, але не в повному обсязі, що і призвело до виникнення простроченої заборгованості, що також є підтвердженням наявності кредитних правовідносин, визнання умов договору;

- суд всупереч ст.1054 ЦК України безпідставно звільнив відповідача від обов`язку щодо сплати заборгованості за кредитом та неустойкою за порушення зобов`язань за договором.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позиція апеляційного суду

За правилами ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» на заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 09 вересня 2019 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

З урахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів палати з розгляду цивільних справ зменшилась з 48 до 15 суддів), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Виклад фактичних обставин справи

Судом установлено, що 12 липня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.12).

За змістом анкети-заяви ОСОБА_1 погодився, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобов`язався виконувати Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті Приватбанку, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами.

Заява не містить будь-яких даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу платіжної (кредитної) картки, її виду, строку дії та який рахунок відкривається на ім`я заявника.

У заяві ОСОБА_1 виявлено бажання оформити на своє ім`я дві карти: платіжну карту кредитка «Універсальна» та дебетову особисту карту.

За розрахунком заборгованості за договором №б/н від 12 липня 2011 року, укладеного між банком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 06 травня 2019 рокунаявна заборгованість у розмірі 248 604,73 грн., з яких:

- заборгованість за тілом кредиту 0 грн.;

- заборгованість за простроченим тілом кредиту 88 079,67 грн.;

- заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн.;

- нарахована пеня за прострочення зобов`язання 159 454,15 грн.;

- нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 1 070,91 грн.

З наявної заборгованості, банк на свій розсуд просив суд стягнути з боржника частину заборгованості у суму 123 926,19 грн., з яких:

- заборгованість за простроченим тілом кредиту 88 079,67 грн.;

- нарахована пеня за прострочення зобов`язання за період з 12 липня 2011 року по 01 липня 2018 рік 35 846,52 грн. (а.с.9-11).

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст.634 ЦК України).

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

До вказаних правовідносин неможливо застосувати правила ч.1 ст.634 ЦК України (щодо договору приєднання), оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (12 липня 2011 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (09 липня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, який свідчив би про ознайомлення саме з цими умовами, тому з огляду на їх мінливий характер, їх не можна вважати складовою кредитного договору.

3 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) прийнято постанову щодо стягнення грошових коштів по договору приєднання, за змістом якої банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З урахування наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо не доведення позивачем обґрунтованості позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту та пені.

З огляду на вимоги ч.ч.1,3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивачем до апеляційної скарги додані нові докази довідка про надані відповідачу кредитні карти, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, фото з картою і виписка з рахунку (а.с.74-81).

Як на підставу неможливості подання зазначених доказів суду першої інстанції, представник банку послалась на не витребуванням їх у банку судом першої інстанції (а.с.73).

При цьому, апелянт не надав доказів неможливості подання долучених до апеляційної скарги документів суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від банку.

Відповідно до поданого представником АТ «КБ «Приватбанк» клопотання про розгляд справи за його відсутність, в якому зазначено про наявність в матеріалах справи необхідних доказів, відсутність клопотань та заяв з боку банку, суд першої інстанції вирішив справу на підставі наданих документів та за відсутності представника банку (а.с.6).

Разом з тим, долучені до апеляційної скарги представником банку докази не спростовують висновок суду першої інстанції.

Позивачем суду першої інстанції не були надані ні пам`ятка клієнта, ні довідка про умови кредитування, ні докази видачі кредитної картки, ні виписка по відкритому відповідачу рахунку, ні інші докази, з яких можна встановити, яку саме картку і коли саме було отримано відповідачем, строк дії цієї картки, а також користування відповідачем кредитними коштами.

В наданому позивачем витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» зазначені декілька видів тарифів, які містять різні умови та відсоткові ставки за користування кредитним коштами в залежності від виданої кредитної картки (а.с.13).

Сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які умови кредитування досягнуто між сторонами на час укладення договору, не дозволяють перевірити правильність такого розрахунку та розміру заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що виконання банком своїх зобов`язань за кредитним договором та користування відповідачем кредитними коштами підтверджується розрахунком заборгованості, колегія суддів вважає безпідставними, так як розрахунок заборгованості не є належним документом у розумінні ч.2 ст.78 ЦПК України, який підтверджує видачу кредитної картки та користування кредитними коштами саме відповідачем.

Посилання в апеляційній скарзі як на підставу неможливості подання зазначених доказів суду першої інстанції на не витребування їх у банку судом першої інстанції суперечать вимогам ч.7 ст.81 ЦПК України.

Крім того, аналізуючи надані позивачем розрахунок заборгованості та виписку з рахунку, вбачається, що з 1 серпня 2016 року позивачем нараховувались пеня та проценти за користування кредитом, які зараховані до простроченого тіла кредиту, розмір якого у подальшому збільшувався на розмір нарахованих та не сплачених процентів за користування кредитом та пені, що суперечить положенням ст.ст.1054,1049 ЦК України (а.с.10-11,79 зворот -80).

Також колегією суддів враховується, що заборгованість за простроченим тілом виникає у разі невчасної плати за користування кредитом, яка повинна бути передбачена кредитним договором, та не є сама по собі складовою тіла кредиту.

Підписана відповідачем анкета-заява не містить строку повернення кредиту, відсоткової ставки за його користування, порядку та умов нарахування суми простроченого кредиту, отже, відсутні підстави вважати обґрунтованою заборгованість за простроченим тілом кредиту, оскільки прострочення платежів витікає з порушення термінів сплати, які в договорі не зазначені.

Так само анкета-заява не містить умов про застосування неустойки, тому відсутні правові підстави для нарахування пені.

Крім того, судом встановлено, що анкета-заява підписана відповідачем 12 липня 2011 року, в той час як представником банку в апеляційній інстанції надані докази, що дата відкриття карткового рахунку - 31 березня 2006 року, тобто до підписання зазначеної заяви (а.с.74-75).

Фото відповідача з картою № НОМЕР_1 , яка видана 11 жовтня 2017 року, не свідчить про отримання відповідачем кредитних коштів саме за заявою-анкетою від 12 липня 2011 року (а.с.74,76).

Відповідно до норми ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Банком не доведено обґрунтованість позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що до спірних правовідносин не застосовується правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, є необґрунтованими, з огляду на таке.

Зазначені доводи позивача, зводяться до того, що відсутність заперечення позовних вимог з боку відповідача свідчить про його згоду із цими вимогами в контексті вимог ст.12 ЦПК України.

У сенсі норм ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, відсутність заперечень відповідача щодо укладення договору кредиту на вказаних умовах не заперечує застосуванню згаданої правової позиції Великої Палати, ухваленої при аналогічних обставинах справи щодо порядку укладення договору кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не подавав відзиву із запереченнями щодо позовних вимог або із визнанням таких вимог в порядку, передбаченому ст.ст. 178, 180 ЦПК України, а тому відсутні підстави стверджувати, що він погодився з позовом.

Принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона, на яку покладено тягар доказування, стверджує, а інша сторона не надала заперечень.

Відсутність у матеріалах справи заперечень відповідача проти заявлених до нього вимог не може свідчити про беззаперечне визнання останнім таких вимог.

Крім того, відповідач має процесуальний обов`язок спростувати юридичні факти щодо факту порушення умов договору кредиту та їх змісту, які перебувають в межах предмету доказування, лише у разі їх доведеності позивачем. При недоведеності цих юридичних фактів покладення на відповідача обов`язку їх спростування є надмірним процесуальним тягарем, який не відповідає принципу змагальності, передбаченому у ст. 12 ЦПК України.

Отже, за відсутності підпису відповідача на наданих позивачем документах, у контексті вимог ст.1055 ЦК України щодо обов`язкової письмової форми договору кредиту, з урахуванням мінливого характеру Умов та правил надання банківських послуг, за наявності лише однієї підписаної сторонами анкети-заяви від 12 липня 2011 року, яка не містить істотних умов договору кредиту та відсилає з цією метою до інших документів, ознайомлення з якими за відсутності підпису відповідача у розумінні норми ч.6 ст.81 ЦПК України є недоведеним припущенням, колегія суддів вважає, що доводи скарги не відповідають критерію доведеності поза розумним сумнівом і з цих підстав їх необхідно відхилити.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги банка не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції додержано норми матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Крилової Олени Леонідівни в інтересах акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 09 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 травня 2020 року.

Головуючий:

Судді: