28 вересня 2020 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді - Калмикової Ю.О.,
за участю секретаря - Кравченко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення, третя особа - ОСОБА_3 , -
Зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернулась до Лисичанського міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про виселення, третя особа - ОСОБА_3 .
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 , є співвласником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності на 2/3 квартири підтверджується свідоцтвом про право власності від 24.12.1996 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
1/3 частина квартири належить сину позивача - ОСОБА_3 .
Відповідач за цим позовом - ОСОБА_2 , є сином ОСОБА_3 та онуком позивача.
Приблизно з листопада 2018 року, ОСОБА_3 за згодою позивача дозволив тимчасово мешкати у зазначеній вище квартирі відповідачу - ОСОБА_2 .
Майже з самого початку проживання відповідач почав порушувати елементарні правила проживання, по хамські відноситись до позивача, а пізніше застосовувати психологічне та фізичне насильство по відношенню до неї.
Не бажаючи терпіти знущання та образи з боку відповідача, позивач запропонувала йому звільнити квартиру.
На пропозицію ОСОБА_1 , щодо звільнення квартири відповідач ні яким чином не відреагував та продовжує знущатися з неї, влаштовувати сварки та скандали.
З цього приводу позивач неодноразово зверталася до поліції, але їй там не допомогли, і рекомендували звернутися до суду для вирішення цього питання.
Окрім того позивач також зверталася до структурного підрозділу відповідального за реалізацію державної політики щодо попередження насильства Лисичанської міської ради. Але це також не дало ні якого результату, було лише складено акт.
Відповідач в будинку не зареєстрований, не оплачує ніяких комунальних платежів, займає приміщення самоправно. Той факт, що відповідач проживає зараз саме за цією адресою підтверджується актом Лисичанської міської ради.
Добровільно звільнити приміщення відповідач не бажає, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду, оскільки своїми діями відповідач створює їй перешкоди в користуванні квартирою. Самоправно займаючи квартиру, перебуваючи в ній без достатніх правових підстав, відповідач перешкоджає позивачу користуватися своєю власністю, не бажає звільнити квартиру на вимогу позивача. Окрім всього цього відповідач створює неможливі умови співжиття з ним у квартирі.
На підставі викладеного, просила суд виселити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з квартири АДРЕСА_1 .
Надходження позовної заяви та інших заяв до суду
28.02.2020 року ухвалою суду прийнято до свого провадження цивільну справу №415/5381/19.
28.09.2020 року позивач надав письмове клопотання, в якому просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.
Доводи особи, яка подала позов
Позовна заява мотивована тим, що відповідач відмовляється звільнити квартиру, яка належить позивачу, крім того, застосовує до неї психологічне та фізичне насильство.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала до суду письмове клопотання, в якому просила справу без її участі, позовні вимоги просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву або клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву або клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
З матеріалів справи встановлено, що згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 24.12.1996 року, виданим бюро по приватизації ВАТ «Лисичанська сода», квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності: ОСОБА_1 , її сину - ОСОБА_3 , матері - ОСОБА_4 . 1/3 частка квартири, яка належала ОСОБА_4 , перейшла до ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05.03.2019 року, приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Топчій Н.В. за реєстром №156.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 158517975 від 05.03.2019 року, 1/3 частка квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. №156 від 05.03.2019 року.
Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.03.2019 року, зареєстрованим в реєстрі № 156, спадкоємицею 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_4 , 1921 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно з актом з`ясування обставин вчинення насильства в сім`ї або реальної загрози його вчинення від 10.05.2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 , мешкають ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , а також ОСОБА_2 . Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 08.05.2019 року, її син, ОСОБА_3 ображає її, кричить, погрожує відправити до психіатричної лікарні, під час погроз може штовхнути. До образ та погроз на її адресу долучається її онук, ОСОБА_2 .
Згідно з висновком за результатами розгляду звернення від ОСОБА_1 від 14.05.2019 року, встановлено, що 06.05.2019 року до Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області надійшло звернення від ОСОБА_1 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , її онук ОСОБА_2 заблокував вхідні двері та не дає можливості заявниці вийти з квартири. В ході звернення було проведено профілактичну бесіду з ОСОБА_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з висновком за результатами розгляду звернення від ОСОБА_1 від 14.05.2019 року, встановлено, що 08.05.2019 року до Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області надійшло звернення від ОСОБА_1 про те, що вона просить вжити заходи до сина ОСОБА_3 та онука ОСОБА_2 , які на протязі півроку знущаються з неї, вчиняють моральне насильство. В ході проведеного, було проведено профілактичну бесіду з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з повідомленням від 16.05.2019 року, ВП ГУНП в Луганській області повідомило ОСОБА_1 про те, що її звернення від 08.05.2019 року щодо вжиття заходів до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які на протязі півроку знущаються з неї, було розглянуто, будь-яких підстав за даним фактом, які підлягали б внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань, під час перевірки встановлено не було.
Мотивувальна частина
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.
Відповідно до ст. 157 ЖК України, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною.
Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12 квітня 1985 року, при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).
Суд вважає встановленими факти систематичного порушення відповідачем правил співжиття, а також вжиття позивачем заходів попередження або громадського впливу на відповідача, які не дали позитивних результатів.
Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають та за таких обставин суд вважає, що ОСОБА_2 слід примусово виселити з житлового приміщення, розташованого за адресою: квартира АДРЕСА_1 .
Керуючись ст.ст. 76, 263-265, 280-284 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 383, 391, ЦК України, ст. 116, 156, 157 ЖК України, п. 37 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.02.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення, третя особа - ОСОБА_3 , задовольнити повністю.
Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з квартири АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку в Луганському апеляційному суді шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, тобто апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 номер НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер невідомо.
Третя особа: ОСОБА_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер невідомо.
СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА