ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року

м. Харків

справа № 638/11235/16-ц

провадження № 22-ц/818/4472/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування» ,

третя особи: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», про стягнення страхової суми та пені за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 липня 2020 року у складі судді Семіряд І.В.,-

в с т а н о в и в :

07 липня 2016 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (далі за текстом - ПрАТ «СК «Альфа Страхування», в якому просила визнати неправомірною відмову у здійснені страхової виплати за договором добровільного страхування ризиків позичальника 006.500530453.111 від 17 грудня 2014 року, стягнути страхову виплату у розмірі 13508,25 грн. та пеню за несвоєчасне здійснення страхової виплати у розмірі 454,95 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Зазначає, щ висновок суду щодо недоведеності позовних вимог не відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не скористався правом довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилалася, як на підставу своїх вимог, оскільки без проведення експертизи неможливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою ОСОБА_1 та встановленням інвалідності і, як наслідок, не можливо визначити суму страхової виплати.

Такі висновки суду відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що 17.12.2014 між ОСОБА_1 ( Страхувальник/Застрахована особа) та ПрАТ «СК «альфа-Страхування» (Страховик) укладено комплексний договір добровільного страхування ризиків позичальника №006.500530453.111 від 17.12.2014 (далі - Комплексний договір)(а.с.4-8).

Предметом цього договору є добровільне страхування від нещасних випадків та здоров`я на випадок хвороби майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з життям, працездатністю застрахованої особи (п. 2.1. комплексного договору).

При укладання цього договору Страхувальником обрано страхування на умовах програми «Base+», що передбачає страхування від нещасних випадків на умовах Частини Б Договору та страхування фінансових ризиків, пов`язаних з втратою роботи, на умовах Частини В Договору( п.1.1 комплексного договору).

Відповідно до п. 2.1. 2.4 Комплексного договору, страховим випадком, зокрема, є: стійка втрата застрахованою особою загальної працездатності внаслідок нещасного випадку (встановлення застрахованій особі інвалідності ІІ групи). За програмою страхування «Clasic» «Base+» (а.с. 4-8).

Страхова сума при добровільному страхуванні від нещасних випадків становить 18011 грн. ( п. 3.1 комплексного договору).

Згідно довідки травматологічного пункту міської поліклініки № 26 м. Харків від 23.01.2015 року ОСОБА_1 , яка звернулася з приводу «забою спини з вираженим больовим синдромом поясничного відділу хребта», проведено огляд та призначено консультацію невропатолога ( а.с. 10).

Як убачається з консультаційного висновку лікаря-спеціаліста КП «Міська клінічна лікарня швидкої невідкладної допомоги ім. проф.. О.І. Мещанінова» від 26.03.2015 року ОСОБА_1 оглянута лікарем травматологом. Діагноз «Забій попереково-крижового відділу хребта». Рекомендовано нагляд травматолога поліклініки ( а.с. 11).

Згідно довідки ДУ «Інститут патології хребта та суглобів ім. проф. М.І.Ситенка НАМН України» від 07.04.2015 за № 87798 ОСОБА_1 з 06.04.2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні ( а.с. 12).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною комісією серія 10 ААВ № 660746 ОСОБА_1 на період з 02.07.2015 по 01.08.2016 встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з загальним захворюванням ( а.с. 16).

Листом від 15.07.2015 ПрАТ «СК «Альфа страхування» повідомлено, що у ОСОБА_1 відсутні правові підстави для страхової виплати, оскільки подія - встановлення 2 групи інвалідності за захворюванням «Остеохондроз хребта у дорослих» не є нещасним випадком, та до страхових випадків, визначених в договорі не відноситься. ( а.с. 9).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (в редакції 2004 року) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Положення цієї статті кореспондується з частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування», за змістом якої договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті Закону України «Про страхування» страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання, а страховим випадком - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі статтею 988 ЦК України, статті 20 Закону України «Про страхування» обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані ЦК України, Законом України «Про страхування», договором страхування та Умовами страхування.

Згідно з положеннями статей 11, 525, 526, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання умов якого не допускається.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до пунктів 1-3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 989 ЦК України на страхувальника покладено обов`язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Згідно з частиною першою статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з частиною першою статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналіз зазначених норм закону дозволяє дійти висновку про те, що обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 обґрунтувала свої позовні вимоги тим, що встановлення їй групи інвалідності є наслідком травми, що підтверджено доданими до позовної заяви документами.

В розділі 1 Частини Б комплексного договору визначено, що нещасним випадком є раптова непередбачувана подія, викликана впливом зовнішніх обставин, що супроводжуються пошкодженням тканин організму людини з порушенням їх цілісності і функцій, деформацією і порушенням опорно-рухового апарату. Нещасними випадками також є випадкове попадання в дихальні шляхи людини сторонніх предметів, утоплення, тепловий удар, опіки, укуси тварин, отруйних комах, обмороження, переохолодження, ураження електричним струмом або блискавкою, випадкове отруєння отруйними речовинами, газами, ліками, недоброякісними продуктами харчування, кліщовий або після прищеплювальний енцефаліт ( енцефаломієліт), правець, ботулізм.

Відповідно до п. 2.1. 2.4 Комплексного договору, страховим випадком, зокрема, є: стійка втрата застрахованою особою загальної працездатності внаслідок нещасного випадку (встановлення застрахованій особі інвалідності ІІ групи). За програмою страхування «Clasic» «Base+» (а.с. 4-8).

Згідно п.п. 3.2.3 частини Б Комплексного договору страховим випадком не визнається хвороба, на яку застрахована особо захворіла до набуття чинності цим договором.

Пунктами 5.1., 5.11 та 5.1.2. розділу 5 частини Б Комплексного договору передбачено , що при настанні події, що може бути визнана страховим випадком,

Страхувальник зобов`язаний: письмово повідомити Страховика про таку подію протягом 5 календарних днів, будь-яким способом, що дозволяє об`єктивно зафіксувати повідомлення, надати Страховику документи, що підтверджують настання страхового випадку.

Розділом 6 часини Б Комплексного договору передбачено перелік документів, що підтверджують настання страхового випадку, зокрема п. 6.2.2. , 6.5. цього розділу передбачено, що у разі настання страхового випадку «Стійка втрата Застрахованою особою загальної працездатності внаслідок нещасного випадку зі встановленням Застрахованій особі певної групи інвалідності» , Застрахована особа повинна надати - при настанні нещасного випадку на виробництві - акт за формою Н-1 чи НПВ, при настанні нещасного випадку у побуті - акт за формою НТ або довідку довільної форми з лікувального закладу, в якій зазначається місце, дата і час настання нещасного випадку, дата і час звернення до лікувального закладу, діагноз, вид травми, подія що призвела до нещасного випадку, а також висновок про наявність алкогольного чи наркотичного сп`яніння застрахованої особи на момент настання його нещасного випадку, довідка МСЕК про встановлення застрахованій особі певної групи інвалідності. Страхувальник має право надати Страховику додатково інші документальні підтвердження щодо настання події, що може бути визнана страховим випадком.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Аналогічні положення норм цивільного процесуального законодавства діяли в редакції ЦПК України, яка була чинною до 15 грудня 2017 року.

Таким чином, основною умовою для визнання нещасного випадку страховим є, в тому числі, встановлення застрахованій особі інвалідності ІІ групи внаслідок нещасного випадку, необхідно довести причинний зв`язок між встановленням інвалідності та нещасним випадком.

З матеріалів справи убачається, що у позивача в січні 2015 року, в період дії Комплексного договору добровільного страхування, стався нещасний випадок внаслідок якого вона отримала «Забій попереково-крижового відділу хребта».

02.07.2015 року позиваці було встановлено ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням.

Доказів, що стійка втрата працездатності, внаслідок якої було встановлено ІІ групу інвалідності, сталася внаслідок нещасного випадку, матеріали справи не містять.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2016 року задоволено клопотання представника позивача щодо призначення судово-медичної експертизи, проведення якої було доручено Харківському обласному бюро судово-медичної експертизи , на вирішення якої поставлено питання чи є причинно-слідчий зв`язок між отриманою 22.01.2015 позивачем ОСОБА_1 травмою хребта, а саме : забій спини з вираженим больовим синдромом поперекового відділу хребта та наступним встановленням ОСОБА_1 інвалідності 2 групи ? ( а.с. 25).

25 вересня 2019 року на адресу суду від експерта КЗОЗ Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи надійшло клопотання про надання додаткових доказів ( а.с. 29).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.11.2019 витребувано з Центру медико-соціальної експертизи Шевченківського району м. Харкова оригінали медичних документів на ім`я ОСОБА_1 , якій було встановлено 02.07.2015 ІІ групу інвалідності, а саме: медичну картку стаціонарного хворого, медичну картку амбулаторного хворого, карту МСЕК, рентгенограми та комп`ютерні томограми з електронними носіями ( а.с. 33).

16 січня 2020 року на адресу суду від експерта КЗОЗ Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи надійшов лист з повідомленням про необхідність оплати експертизи до якого було додано договір та рахунок-фактура ( а.с. 45).

14 лютого 2020 року ОСОБА_1 отримала договір та рахунок-фактуру для оплати експертизи ( а.с. 45 зворот).

Листом від 12.05.2020 КЗОЗ Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи повідомило суд про те, що станом на 05.05.2020 підписаний договір та квитанція про оплату експертизи на адресу експертної установи не надійшли, у зв`язку з чим прийнято рішення про зняття експертизи без виконання ухвали суду від 28.11.206 експертами .( а.с. 48).

З заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Ходаковського Ю.В. від 03.06.2020 убачається, що неможливість оплати експертизи ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що її майновий стан не дозволяє оплатити її вартість ( а.с. 59).

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини 2 статті 86 ЦПК України (в редакції, що діяла на час задоволення клопотання представника позивача щодо призначення експертизи, листопад 2016 року) кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи. Якщо клопотання про проведення експертизи заявлено обома сторонами, витрати на її оплату несуть обидві сторони порівну. У разі неоплати судової експертизи у встановлений судом строк суд скасовує ухвалу про призначення судової експертизи.

Відповідно до положень статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

З огляду на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції інтереси позивача ОСОБА_1 представляв адвокат Ходаковський Ю.В., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не скористався правом довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилалася як на підставу своїх вимог .

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належних і допустимих доказів того, що встановлення позивачці 2-ої групи інвалідності пов`язане із отриманням нею, під час дії договору страхування, травми, матеріали справи не містять.

Судом повно з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам, викладеним у позовній заяві та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з правильним висновком місцевого суду щодо їх оцінки.

Колегія суддів, встановивши, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, залишає апеляційну скаргу без задоволення , а судове рішення - без змін.

Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389 ЦПК України,суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова