Єдиний унікальний номер 233/2053/19
Номер провадження 22-ц/804/853/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2020 року
Донецький апеляційний суд у складі :
головуючого судді: Мірути О.А.,
суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,
за участю секретаря судового засідання Цимбала Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» по цивільній справі № 233/2053/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Костянтинівська міська рада Донецької області, про визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю) та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» про припинення дії договору оренди земельної частки (паю) шляхом його розірвання на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2019 року у складі судді Бєлостоцької О.В., повне судове рішення складено 17 грудня 2019 року,
В С Т А Н О В И В:
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
Позивач за зустрічним позовом просить припинити дію договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, укладеного між ПрАТ «Апк-Інвест» та ОСОБА_1 , зареєстрованого 30 березня 2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 992, шляхом його розірвання.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2019 року у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до ОСОБА_1 , третя особа Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області, про визнання договору оренди земельної частки (паю) переукладеним, відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» про припинення правовідносин дії договору оренди земельної частки (паю) шляхом його розірвання у зв`язку з неможливістю виконання, відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

З вказаним рішенням не погодився позивач ПрАТ «АПК-Інвест» та оскаржує його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПрАТ «АПК-Інвест» та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПрАТ «АПК-Інвест».

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Приватне акціонерне товариство «АПК-Інвест» зазначає, що суд прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Укладаючи договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року ОСОБА_1 погодилася з усіма його умовами та реалізувала своє волевиявлення щодо фактичної передачі у користування земельної частки (паю) на вказаний момент та щодо переукладання договору у майбутньому у зв`язку із подальшим виділенням земельної ділянки в натурі. Отже висновки суду щодо відсутності волевиявлення ОСОБА_1 на переукладання договору оренди не відповідають фактичним обставинам справи та свідчать про неправильне застосування положень частини 5 статті 31 Закону України «Про оренду землі» та абзацу 2 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі», адже волевиявлення було реалізоване останньою саме 22 березня 2012 року. Факт оформлення державного акту на право власності на землю дію раніше укладених їх власниками договорів оренди земельних паїв автоматично не припиняє, а такі договори підлягають переукладенню.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідачка надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, оскільки судом прийнято рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Представник позивача ПрАТ «АПК-Інвест» Демченко І. С. в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримала, просила задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_1 та представник третьої особи в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

23 березня 2012 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «АПК-Інвест» укладено договір оренди земельної частки (паю) відповідно до п.п.1.1, 2.2, 2.3 якого орендодавець ОСОБА_1 передає, а орендар приймає у володіння та користування (оренду) земельну частку (пай) (рілля) розміром 4,86 умовних кадастрових га, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом терміном на 20 років (а.с.8-11, 60-61).

Сторони узгодили розмір орендної плати 4823 гривні 53 копійки та її виплату, один раз на рік у грудні поточного року (а.с.8-11,60-61).

Відповідно до п.2.3 договору оренди земельної частки (паю) сторони дійшли згоди про те, що у випадку виділення земельної ділянки земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Договір оренди землі переукладається сторонами за цим договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії договору оренди допускається у випадках, визначених цим договором та чинним законодавством (а.с.8-11).

Згідно позначки у договорі, його зареєстровано у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 992 від 30 березня 2012 року за підписом посадової особи ОСОБА_3 , скріплено печаткою Миколайпільської селищної ради (а.с.10), що відповідає Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2000 року № 119.

22 березня 2012 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «АПК-Інвест» було підписано акт приймання передачі земельної частки (паю) відповідно до умов укладеного договору оренди від 22 березня 2012 року (а.с.12).

Відповідно до довідок ПрАТ «АПК-Інвест» від 01 липня 2019 року № 996 з додатком № 1 від 01 липня 2019 року № 997 земельна ділянка, розташована на території Миколайпільської селищної ради, передана в оренду ОСОБА_1 на підставі договору оренди земельної частки (паю), укладеного 22 березня 2012 року, обробляється Товариством (а.с.132,133, 178-179).

На підтвердження перерахування орендної плати на користь ОСОБА_1 позивачем надано копії платіжних доручень від 21 грудня 2018 року № 32483, від 24 жовтня 2018 року № 23366, від 07 червня 2018 року № 14866 (а.с.150-152), від 07 червня 2018 року № 14866, від 24 жовтня 2018 року № 23366, від 21 грудня 2018 року № 32483, від19 грудня 2017 року № 22368, від 24 жовтня 2017 року № 11748, від 30 червня 2017 року № 1273, від 26 квітня 2017 року № 6898, від 17 січня 2017 року № 296, від 25 жовтня 2016 року № 41938, від 16 серпня 2016 року № 32340, від 22 грудня 2015 року № 7522, від 29 липня 2015 року № 5340, від 28 січня 2015 року № 927, від 30 липня 2014 року № 81523 (а.с.14-27) та видаткових касових ордерів від 06 листопада 2014 року, від 03 грудня 2013 року, від 25 липня 2013 року, від 30 жовтня 2012 року, від 13 квітня 2012 року (а.с.28-32).

22 березня 2019 року ПрАТ «АПК-Інвест» вжило заходів до перерахування на картку ОСОБА_1 грошових коштів в рахунок орендної плати в розмірі 3370 гривень 08 копійок. Проте, як встановлено з пояснень останньої в судовому засіданні, грошові кошти були повернуті платнику у зв`язку із закриттям нею банківського рахунку (а.с.104).

24 грудня 2012 року ОСОБА_1 отримала державний акт серія ЯК № 081521 на право власності на земельну ділянку кадастровий номер :25:000:0039 площею 4,4300 га (а.с.62) та була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж вказаної земельної ділянки в натурі (на місцевості ) (а.с.75-77).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 06 грудня 2017 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :25:000:0039 площею 4,4300 га (а.с.63).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2018 року у цивільній справі № 233/187/18 за позовом ПрАТ «АПК-Інвест» до ОСОБА_1 , СФГ «Надія» позов задоволено частково: визнано недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :25:000:0039 площею 4,43га, укладений між ОСОБА_1 та СФГ «Надія», право оренди за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису 23842117 та скасовано запис № 23842117 про державну реєстрацію права оренди; відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання укладеним 24 грудня 2012 року договору оренди землі між ОСОБА_1 та ПрАТ «АПК-Інвест» щодо земельної ділянки кадастровий номер :25:000:0039 зважаючи на те, що такий спосіб захисту не передбачений ст.16 ЦК України, укладеним сторонами договором та вказана позовна вимога є передчасною (а.с.34-39, 64-66).

27 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «АПК-Інвест» із заявою, в якій просила вважати припиненим договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, припинити виплату орендної плати, повернути їй земельну ділянку кадастровий номер :25:000:0039, надіславши на її адресу акт приймання-передачі земельної діялнки та утриматись від дій, які б перешкоджали їй використовувати належну земельну ділянку(а.с.67-69).

Листом від 17 жовтня 2018 року № 856 ПрАТ «АПК-Інвест» повторно відповідно до п.2.3 договору оренди земельної частки (паю) запропонувало ОСОБА_1 переукласти договір у зв`язку із виділенням змельної ділянки в натурі (на місцевості) та направило проект договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :25:000:0039 (а.с.70).

Листом від 03 листопада 2018 року ОСОБА_1 повідомила ПрАТ «АПК-Інвест» про відмову у переукладенні договору оренди земельної частки (паю) на договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :25:000:0039, пославшись на намір обробляти її самостійно (а.с.71).

Листом від 19 грудня 2018 року № 1130 ПрАТ «АПК-Інвест» направляло на адресу ОСОБА_1 проект договору оренди земельної ділянки кадастровий номер:25:000:0039 (а.с.72), проте остання відмовилась від переукладання договору позивача за первісним позовом листом від 22 січня 2019 року (а.с.73-74).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ПрАТ «АПК-Інвест» задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, лише в оскаржуваній частині судового рішення і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

Рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» про припинення правовідносин дії договору оренди земельної частки (паю) шляхом його розірвання у зв`язку з неможливістю виконання в апеляційному порядку не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 22 березня 2012 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «АПК-Інвест» укладено договір оренди земельної частки (паю), відповідно до п.п.1.1, 2.2, 2.3 якого орендодавець ОСОБА_1 передає, а орендар приймає у володіння та користування (оренду) земельну частку (пай) (рілля) розміром 4,86 умовних кадастрових га, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом терміном на 20 років. Узгоджено розмір орендної плати 4823,53 грн. та її виплату один раз на рік у грудні поточного року (а.с.8-11).

Відповідно до п.2.3 договору оренди земельної частки (паю) сторони дійшли згоди про те, що у випадку виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Договір оренди землі переукладається сторонами за цим договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії договору оренди допускається у випадках, визначених цим договором та чинним законодавством.

Вказаний договір зареєстровано у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 992 від 30 березня 2012 року за підписом посадової особи ОСОБА_3 , скріплено печаткою Миколайпільської селищної ради, що відповідає Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2000 року № 119 (а.с.10).

22 березня 2012 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «АПК-Інвест» було підписано акт приймання-передачі земельної частки (паю) відповідно до умов укладеного договору оренди від 22 березня 2012 року (а.с.12).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 24 грудня 2012 року ОСОБА_1 є власником зеиельноїділянки площею 4, 4300 га. (а.с.62).

Згідно наданої інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку 24 грудня 2012 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 4,43 га, кадастровий номер :25:000:0039, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.63).

Як вбачається з листа повідомлення від 27 вересня 2018 року ОСОБА_4 зверталась до ПрАТ «АПК-Інвест» з листом-повідомленням про припинення договору оренди земельної частки паю від 22 березня 2012 року у зв`язку з оформленням нею права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :25:000:0039 (а.с.67-68).

На підтвердження перерахування орендної плати на користь ОСОБА_1 позивачем надано копії платіжних доручень від 21 грудня 2018 року № 32483 від 24 жовтня 2018 року № 23366, від 07 червня 2018 року № 14866 (а.с.150-152), від 07 червня 2018 року № 14866, від 24 жовтня 2018 року № 23366, від 21 грудня 2018 року № 32483, від19 грудня 2017 року № 22368, від 24 жовтня 2017 року № 11748, від 30 червня 2017 року № 1273, від 26 квітня 2017 року № 6898, від 17 січня 2017 року № 296, від 25 жовтня 2016 року № 41938, від 16 серпня 2016 року № 32340, від 22 грудня 2015 року № 7522, від 29 липня 2015 року № 5340, від 28 січня 2015 року № 927, від 30 липня 2014 року № 81523 (а.с.14-27) та видаткових касових ордерів від 06 листопада 2014 року, від 03 грудня 2013 року, від 25 липня 2013 року, від 30 жовтня 2012 року, від 13 квітня 2012 року (а.с.28-32).

22 березня 2019 року ПрАТ «АПК-Інвест» вжило заходів до перерахування на картку ОСОБА_1 грошових коштів в рахунок орендної плати в розмірі 3370 гривень 08 копійок, проте, як встановлено з пояснень останньої в судовому засіданні, грошові кошти були повернуті платнику у зв`язку із закриттям нею банківського рахунку (а.с.104).

Відмовляючи в задоволенні позову ПрАТ «АПК-Інвест», суд першої інстанції виходив з необхідності наявності волевиявлення учасника правочину на укладання угоди, вільність такого волевиявлення і відповідність його внутрішній волі є необхідною умовою дійсності правочину. З 24 грудня 2012 року ОСОБА_1 набула статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, укладений між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 , з 24 грудня 2012 року слід вважати припиненим.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком.

Частиною другою статті 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно із частиною першою статті 93 ЗК України, статтею 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з пунктом 17 Перехідних положень ЗК України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ПрАТ «АПК-Інвест» укладено договір оренди з відповідачкою ОСОБА_1 як з власником сертифікату на право на земельну частку (пай). Вказаний сертифікат вважався правовстановлюючим документом при реалізації ним права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), відповідно до законодавства, був дійсним до моменту виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки та отримання ОСОБА_1 24 грудня 2012 року свідоцтва про право власності на майно на земельну ділянку площею 4,43 га, кадастровий номер :25:000:0039, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що відповідає пункту 17 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У пункті 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року №5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за № 101/4322, визначено, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства.

При відмові орендаря розірвати цей договір та припинити користування земельною ділянкою право власника земельної ділянки (орендодавця) на землю підлягає захисту в загальному порядку.

Згідно із частинами другою - четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 при розгляді спорів про переукладення договорів оренди землі суди повинні враховувати, що згідно з пунктом 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за № 101/4322, після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акту на право приватної власності на землю зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. З часу отримання особою державного акту на право приватної власності на землю вона набуває статусу власника земельної ділянки, у зв`язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється. Враховуючи вимоги статей 203, 215 ЦК України про недійсність правочину, переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і одержання власником земельної частки (паю) державного акту на право власності на земельну ділянку можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін.

Відповідно до розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону.

Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із частиною 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки).

З матеріалів справи вбачається, що об`єктом оренди була земельна частка (пай) (рілля) розміром 4,86 умовних кадастрових гектарів, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом. Після виділення відповідачці в натурі земельної ділянки її площа дорівнює 4,43 га, якій присвоєно кадастровий номер 0:25:000:0039.

З огляду на викладене та враховуючи, що з часу отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 4,86 га, кадастровий номер 0:25:000:0039, вона набула статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, укладений між ПрАТ «АПК-Інвест» та слід вважати припиненим, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

При цьому зміст пункту 2.3 укладеного між позивачем та відповідачкою договору оренди земельної частки (паю) щодо переукладання договору у разі виділення земельної ділянки в натурі не може бути розцінений як примус для власника земельної ділянки і передбачає право, а не обов`язок на переукладення договору оренди.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України від 27 березня 2007 року в справі № 6-7167сво06, Постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 484/4135/18, від 30 жовтня 2019 року у справі №233/4198/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року № 484/4067/18.

Як встановлено частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, наявність волевиявлення учасника правочину на укладання угоди, вільність такого волевиявлення і відповідність його внутрішній волі є необхідною умовою дійсності правочину.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним в Постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13.

З обставин справи вбачається, що волевиявлення власника земельної ділянки на переукладення договору відсутнє.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність волевиявлення власника земельної ділянки на переукладення договору є підставою для його припинення.

Оскільки з часу отримання відповідачкою свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 4,3847 га, кадастровий номер :43:000:0001, вона набула статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, для укладення (переукладення) договору оренди земельної ділянки необхідно його волевиявлення. А тому доводи апеляційної скарги щодо визначення волевиявлення відповідачки в договорі від 22 березня 2012 року щодо переукладання в подальшому договору є такими, що не відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Інші аргументи скарги також висновків суду попередньої інстанції не спростовують і на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Нових доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, позивачем не надано.

Доводи апеляційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права. Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Відповідно до частини 2 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Процесуальні порушення, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі не призвели до неправильного вирішення справи.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до ОСОБА_1 , третя особа Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області, про визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю), залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 березня 2020 року.

Головуючий суддя: Мірута О.А.

Судді: Агєєв О.В.

Космачевська Т.В.