13.05.2020 Єдиний унікальний номер 205/1595/20
Провадження № 2/205/1349/20
13 травня 2020 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Шавули В.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за заявою відповідача працівниками УПП ДПП ГУНП в Дніпропетровській області відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення серія НОМЕР_1 від 21.08.2019 року, дії були кваліфіковані за ст.. 173 КУпАП.
Постановою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2019 року провадження у справі закрито. Не погодившись зазначеною постановою відповідач подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2019 року залишили без змін.
Позивач зазначає, що між ним та відповідачем існує спір щодо спілкування з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із чим, на думку позивача, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (мати відповідача) роблять все, звертаючись до поліції та інших органів, для того щоб виставити позивача злочинцем, неплатником аліментів, правопорушником, хуліганом тощо. Безпідставні звинувачення вплинули на характеристику як чоловіка та батька у справах щодо встановлення графіку спілкування з дітьми. Всі ці місяці позивач не знаходив собі місця, у нього був поганий сон, відчував постійний стрес та неспокій. Все вказане свідчить про те, що з вени відповідача було завдано моральну шкоду. Крім того у зв`язку з розглядом справи про адміністративне правопорушення в першій та в другій інстанції позивач поніс витрати на правову допомогу та захист адвокатом у розмирі 9200,00 грн..
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2020р. відкрито провадження у вказаній справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач фактично ухвалу про відкриття спрощеного провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами не отримав, проте за змістом ч.7, п.4 ч.8, ст.128 ЦПК України вищевказані документи вважаються врученими відповідачу. Відзиву на позов не надавав.
З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність заперечень позивача проти ухвалення заочного рішення судом відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України ухвалено проводити розгляд справи у заочному порядку.
Згідно із ч.13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.
21.08.2019 року за заявою відповідача працівниками УПП ДПП ГУНП в Дніпропетровській області відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення серія НОМЕР_1 від 21.08.2019 року, дії були кваліфіковані за ст.. 173 КУпАП (а.с.10).
Постановою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2019 року провадження у справі закрито (а.с.11).
Не погодившись з зазначеною постановою відповідач подала апеляційну скаргу.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року, постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2019 року залишено без змін (а.с.12-13).
Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір щодо усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей, який вирішується в Ленінському районному суді м. Дніпропетровська, а саме в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа: орган опіки та спілкування Новокодацької районної у м.Дніпрі ради про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їз вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними (а.с.14-17).
У відповідності до ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із ст.. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, ч. 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як випливає зі змісту ст. 1166 ЦК України, відшкодування шкоди можливе за таких умов: 1) завдано шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи; 2) дії або бездіяльність, якими завдана шкода, є неправомірними. 3) причинний зв`язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла; 4) вина особи, яка завдала шкоду. При цьому діє презумпція (припущення) вини порушника: якщо потерпілий довів наявність шкоди, то боржник має довести відсутність своєї вини. Для виникнення обов`язку відшкодування шкоди ступінь вини порушника значення не має.
З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з розглядом справи про адміністративне правопорушення в першій та в другій інстанції позивачем понесені витрати на правову допомогу та захист адвокатом у розмірі 9200,00 грн. (а.с.44-51). У підтвердження понесених витрат надано наступні документи: розрахунок суми судових витрат від 04.10.2019 року; договори про надання правової допомоги від 07.11.2019 року та 09.12.2019 року, укладений між позивачем та адвокатом Дрожак Ю.М.; додатки до договорів № 0711, №0912; ордери серії ДП № 1522/031 від 07.11.2019 року та від 09.12.2019 року; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП № 2962, видане 10.08.2015 року.
Але, позивачем, у свою чергу, не надано суду належних та достатніх доказів, які б підтвердили здійснення ним на користь адвоката Дрожак Ю.М. відповідних оплат за надану правову допомогу в сумі 9200,00 грн. (платіжні документи про оплату послуг з надання правової допомоги, квитанції, чеки, тощо).
З огляду на вищезазначене, суд зауважує, що позивачем не зазначено та не доведено жодними належними та допустимими доказами того, що саме дії відповідача є неправомірними та такими, що завдали йому матеріальної шкоди, його вини та причинного зв`язку між протиправними діями начебто завданими відповідачем і шкодою, яка виникла, у зв`язку з чим, підстави задля відшкодування витрат понесених позивачем відсутні.
Щодо вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить із наступного.
Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.
Як зазначено в п. 9 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат(їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.
Так, моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Отже, зважаючи на викладене суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки саме по собі посилання позивача на те, що йому завдано шкоду внаслідок стресу та неспокою завданих йому, у зв`язку з безпідставних звинуваченнях та звернень до поліції та інших органів, не може бути достатньою підставою для стягнення моральної шкоди.
Відповідно до положень статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, досліджені докази, за своїм власним переконанням, суд приходить до висновку, що вимоги позову є необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку із чим, не підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд враховує, що позовні вимоги н належать задоволення, а тому сплачені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст.4,6,10,12,13, 81-83, 141, 247, 263-264 268, 280-282 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені ст.ст.. 284, 354 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя В. С. Шавула