Справа № 645/109/16-ц
Провадження № 4-с/645/5/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року м. Харків

Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Ульяніч І.В.,

секретар судового засідання Бережна А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в залі суду скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» на дії державного виконавця, зацікавлені особи: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, боржник: ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство «Ідея Банк», в особі свого представника, звернулось до суду зі скаргою, якою просили скасувати повідомлення державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 09.10.2019 року, зобов`язати Міжрайонний ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області прийняти до примусового виконання виконавчий лист № 645/109/16-ц, виданий Фрунзенським районним судом м. Харкова від 21.06.2017 року.

В обгрунтування скарги зазначили, що АТ «Ідея Банк» пред"явив до примусового виконання до Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області виконавчий лист № 645/109/16-ц, виданий Фрунзенським районним судом м. Харкова від 21.06.2017 року про звернення стягнення на предмет застави автомобіль Шевроле Авео, 2011 року випуску, для погашення ОСОБА_1 заборгованості на суму 131408,70 грн., на користь ПАТ «Ідея Банк». На адресу АТ "Ідея Банк" надійшло повідомлення від 09.10.2019 року державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки виконання рішення суду не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення, та надає право стягувачу самостійно реалізувати предмет застави. Банк зазначав, що вважають повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання незаконним та таким, що грубо порушує інтереси банку як стягувача, у зв"язку із чим звернулись із зазначеною скаргою.

До судового засідання представник АТ «Ідея Банк» не з`явився, повідомлялися про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Представник Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області та боржник ОСОБА_1 в судове засідання не з"явились, про час та місце розгляду скарги повідомлялись неодноразово належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно ст. 450 ЦПК України - неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні матеріали скарги, матеріали цивільної справи № 645/109/16-ц, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України та п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, а обов`язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства. Обов`язковий характер судового рішення, постановленого іменем держави, підкреслює авторитет судової влади і сприяє утворенню в Україні режиму законності.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним, на шкоду будь-якій стороні. Важко уявити собі ситуацію, якби пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надано сторонам у спорі, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

В Рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року по справі «Войтенко проти України» (п.39) наголошено про те, що «ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок».

Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України № 16-рп/2009 від 30.06.2009 року - судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України, обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя. Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх в добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» та Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року №512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802.

Порядок розгляду скарг на дії, бездіяльність, рішення, державного виконавця, чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання рішення визначений розділом VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Згідно ст. 447, 448, 449 ЦПК України - сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

У пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Оскаржуване повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання було винесено 09.10.2019 року, отримано заявником 15.10.2019 року, а скарга на нього була відправлена 21.10.2019 року, що підтверджується штампом на конверті відправлення скарги, а надійшла до суду 28.10.2019 року, тобто в межах строку звернення до суду за захистом порушеного права, передбаченого ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.12.2016 року задоволені позовні вимоги ПАТ «Ідея Банк» та в рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.12901 звернуто стягнення на предмет застави автомобіль Шевроле Авео, 2011 року випуску, шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника, для чого надано ПАТ «Ідея Банк» усі пава та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати)виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов`язані з продажем автомобіля, тощо). Рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2017 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2016 року змінено та абзац другий резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: в рахунок стягнення заборгованості, що складається станом на 08 червня 2015 року за кредитним договором № 910.12901, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), в сумі 131408,70 грн. звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль СНЕVROLET АVЕО, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 шляхом продажу зазначеного автомобіля Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника, для чого надати Публічному акціонерному товариству «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо). В іншій частини рішення залишено без змін.

Рішення набрало законної сили та видано виконавчий лист.

09.10.2019 року головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Цурковим С.І. розглянуто заяву щодо примусового виконання виконавчого листа № 645/109/16-ц, виданого 21.06.2017 року Фрунзенським районним судом м. Харкова та у зв`язку з тим, що виконавчий документ не містить застосування заходів примусового виконання рішення суду, а натомість надає права стягувачу самостійно реалізувати предмет застави, на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" - виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний:1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Згідно з п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

З досліджених у судовому засіданні доказів судом встановлено, що 21.06.2017 року Фрунзенським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист № 645/109/16-ц.

Як передбачено статтею 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. У разі вирішення питання про виправлення помилки у виконавчому документі; визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; забезпечення виконання судового рішення; стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим документом; поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання; відстрочення чи розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання; звернення стягнення на грошові кошти, що належать третім особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку; зупинення виконання (дії) судового рішення; заміну сторони виконавчого провадження суд вносить відповідну ухвалу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів не пізніше двох днів з дня її постановлення у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно ст. 432 ЦПК України - суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Згідно ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" - виконавче провадження підлягає закінченню у разі: скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Рішення, на підставі якого був виданий виконавчий лист не скасоване, виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, судом не визнавався.

Головним державним виконавцем Цурковим С.І. заперечень та доказів щодо того, що вищевказаний виконавчий лист, визнавався таким, що не підлягає виконанню не надано, матеріали справи таких документів також не містять.

Отже, аналізуючи вищезазначені вимоги Закону та встановлені в судовому засіданні обставини, що головним державним виконавцем Цурковим С.І. було безпідставно повернуто без прийняття до виконання виконавчий лист, у зв`язку з чим повідомлення про повернення виконавчого листа без прийняття до виконання підлягає скасуванню.

Разом з тим, Закон України «Про виконавче провадження» надає повноваження саме відповідній посадовій особі державної виконавчої служби державному виконавцю повноваження виносити процесуальні рішення у виконавчому провадженні, в тому числі виносити постанови про відкриття виконавчого провадження, в зв`язку з чим, суд не вправі покладати на державного виконавця зобов`язання виносити зазначені процесуальні рішення, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

А тому, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні скарги в частині зобов`язання Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області прийняти до примусового виконання виконавчий лист № 645/109/16-ц, виданий Фрунзенським районним судом м. Харкова від 21.06.2017 року про звернення стягнення на предмет застави з ОСОБА_1 для погашення заборгованості в сумі 131 408,70 грн. на користь ПАТ «Ідея Банк».

Згідно ст. 451 ЦПК України - за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи, що державним виконавцем безпідставно повернуто без прийняття до виконання виконавчий лист, тому суд вважає за необхідне зобов`язати державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Цуркова С.І., до провадження якого надійшов вказаний виконавчий лист, здійснити дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», направлені на виконання виконавчого листа № 645/109/16-ц, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова 21.06.2017 року про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 в сумі 131408,70 грн..

Керуючись ст.ст.12, 447,448 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати повідомлення державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Цуркова С.І. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 09.10.2019 року.

Зобов`язати державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Цуркова С.І. здійснити дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», направлені на виконання виконавчого листа № 645/109/16-ц, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова 21.06.2017 року про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 в сумі 131408,70 грн..

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали буде виготовлено 05.05.2020 року.

Суддя І. В. Ульяніч