Номер провадження: 22-ц/813/1663/20
Номер справи місцевого суду: 501/843/17
Головуючий у першій інстанції Смирнов В.В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , державного нотаріуса Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання права власності на Ѕ частину спадкового майна, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину, -

ВСТАНОВИВ:

11 травня 2017 року до Іллічівського міського суду Одеської області звернулася ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_1 , державного нотаріуса Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області з вимогою про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді двоповерхового житлового будинку з підвалом, господарськими будівлями та спорудами за адресою - АДРЕСА_1 . Іншим спадкоємцем першої черги є відповідачка ОСОБА_1 . Отримати правовстановлюючі документи на вказану спадщину у встановленому законом порядку позивач не може, оскільки відповідачка ОСОБА_1 21 грудня 2010 року самостійно отримала свідоцтво № 4544 на вказане спадкове майно, не враховуючи інтереси на той час неповнолітньої дитини померлого - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того позивачка стверджує, що підстави видачі свідоцтва про спадкування в порядку закону № 4544 були недійсними, тому саме свідоцтво підлягає визнанню недійсним тільки в судовому порядку відповідно до статті 1301 ЦК України, через що вона вимушена звернутись до суду.

Позивачка просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , зареєстроване за № 4544, та видане державним нотаріусом Іллічівського нотаріального округу на ім`я ОСОБА_1 ; та визнати за нею ( ОСОБА_3 ), як за спадкоємницею першої черги після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , право власності на 1/2 частину спадкового майна, який складається з двоповерхового житлового будинку літ. «Б» садибного типу, з підвалом літ «Б», загальною площею 61,0 кв.м, житловою площе 24,7 кв.м, з господарчими будівлями - сарай літ. «Е», вбиральня літ. «З» № 2,1, розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.2-4).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 03 вересня 2018 року було вирішено позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину спадкового майна, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину задоволено у повному обсязі (а.с.160-162).

08 листопада 2018 року до Апеляційного суду Одеської області надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення суду від 03 вересня 2018 року, в якій скаржники просять суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково, визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 21 грудня 2010 року, видане на ім`я ОСОБА_1 , зареєстроване по реєстру № 4544 - недійсним у частині оформлення права на спадщину на 2/3 частки, та визнати право власності за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом на спадкове майно, яке складається з 2/3 частин двоповерхового житлового будинку з підвалом, господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці комунальної власності площею 0,0140 га, що належав померлому, в 1/3 частині домоволодіння. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги факт, що на момент відкриття спадщини в будинку були зареєстровані та проживали члени сім`ї померлого, а саме - Дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_5 , тобто у кожної з цих осіб виникло право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , тобто виходячи з рівності права на спадкування спадкоємців однієї черги, у кожного виникло право на 1/3 частку спадщини. Даний факт був встановлений рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09.02.2017 року по справі № 2-2077/2011 та згідно статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню (а.с.173-175).

01.07.2019 року від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 надійшла заява, у якій вона просить залишити оскаржуване рішення в силі, розгляд справи проводити без її участі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання були повідомленні належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, оглянувши матеріали витребуваної цивільної справи по справі № 2-2077/2011, рішення в якій, на думку апелянта, створює презумпції для розгляду цієї справи, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка фактично прийняли спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказане нерухоме майно в нотаріальній конторі не може, у зв`язку з тим, що її права були порушені відповідачкою ОСОБА_1 , а посилання ОСОБА_2 про встановлення апеляційним судом факту, що вона прийняла спадщину є безпідставними, оскільки факт її проживання із батьком на день його смерті не підтверджено матеріалами справи

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 19 квітня 1994 року серії НОМЕР_1 (а.с.6).

08 жовтня 2012 року у зв`язку з реєстрацією шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 08 жовтня 2012 року серії НОМЕР_2 (а.с. 7).

ОСОБА_5 - інвалід дитинства, що підтверджується копією пенсійного посвідчення від 24 березня 2009 року серія НОМЕР_3 (а.с. 17).

Згідно Копії спадкової справи № 199/2010, відкритої 25 червня 2010 року Іллічівською міською нотаріальною конторою після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , спадщину прийняла ОСОБА_1 (а.с. 49 -78).

В своїй заяві про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 значила, що крім неї інших спадкоємців не має (а.с. 51, 69).

Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 було видано на ім`я ОСОБА_1 на майно, яке складається з двоповерхового житлового будинку з підвалом та з господарчими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який в цілому складається з двоповерхового житлового будинку літ. «Б» садибного типу з підвалом літ «б», загальною площею 61,0 кв.м, житловою площею - 24,7 кв.м; господарчих будівель: сарай літ. «Е», вбиральня літ. «З», №2,1 - дворових споруд, які розташовані на земельній ділянці комунальної власності площею 0,0140 га (а.с.76).

Заочним рішенням від 21 березня 2012 року Іллічівський міський суд Одеської області у справі №2/1511/2012 задовольнив позов прокурора міста Іллічівська Одеської області змінив свідоцтво про право на спадщину № 4544, виданого на ім`я ОСОБА_1 , та зобов`язав Іллічівську державну нотаріальну контору видати нове свідоцтво про право власності за законом на ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на будинок АДРЕСА_1 (а.с.8-11).

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09 лютого 2017 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 березня 2012 року у справі №2/1511/2012 скасовано в задоволенні позову відмовлено (а.с. 12-16).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 посилаються на те, що на час відкриття спадщини у будинку померлого, окрім його дружини - ОСОБА_1 , були зареєстровані та проживали також його доньки - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , факт чого було встановлено рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09.02.2017 року у справі №2-2077/2011, що відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. Дійсно у рішенні Апеляційного суду Одеської області від 09 лютого 2017 року зазначено, що спадкоємцями першої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_2 , 1987 року народження, дочка ОСОБА_5 , 1994 року народження. При цьому суд вказав, що вказані особи на день смерті ОСОБА_4 були зареєстровані та проживали в житловому будинку АДРЕСА_2 .

Разом з тим, в матеріалах цивільної справи № 2/1511/2012 відсутні будь-які матеріали щодо реєстрації ОСОБА_2 в спірному будинку, за виключенням посилання на відповідні обставини у відхиленому клопотанні про притягнення її в якості третьої особи в суді апеляційної інстанції без відповідних додатків. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи № 2/1511/2012 ОСОБА_2 не була учасником вказаного провадження як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції. Таким чином, посилання апеляційного суду в межах цивільної справи № 2/1511/2012 на факт прийняття спадщини ОСОБА_2 через наявність реєстрації місця її проживання разом зі спадкодавцем не створює процесуальної презумпції для цієї справи. При цьому представництво ОСОБА_1 в межах цивільної справи № 2/1511/2012 здійснювала ОСОБА_10 , яка в подальшому як вбачається з матеріалів цієї справи надала письмові пояснення від імені ОСОБА_2 (а.с. 127-128). Крім того, правило передбачене ч. 4 ст. 82 ЦПК України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Таким чином, суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, зокрема копії довідки житлово-експлуатаційної організації від 23 червня 2010 року, в спадковому будинку на час смерті ОСОБА_4 з ним проживала та була зареєстрована тільки відповідачка ОСОБА_1 (а.с.53). З копії акту дослідження житлово-побутових умов ОСОБА_4 (померлого) від 15 травня 2009 року вбачається, що приписані та не проживають неповнолітній ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та старша донька померлого ОСОБА_2 (а.с. 113 - 113 зворот.). Відповідно до довідки Відділу реєстрації осіб Чорноморської міської ради № 9-29 від 31 липня 2017 року ОСОБА_2 на день смерті батька ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на день отримання свідоцтва про право на спадщину за законом (09 грудня 2010 року) в спірному будинку зареєстрована не була (а.с. 150). Таким чином після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді двоповерхового житлового будинку з підвалом та з господарчими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який в цілому складається з двоповерхового житлового будинку літ. «Б» садибного типу з підвалом літ «б», загальною площею 61,0 кв.м, житловою площею - 24,7 кв.м; господарчих будівель: сарай літ. «Е», вбиральня літ. «З», №2,1 - дворових споруд, та спадкоємцями є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , інші спадкоємці, у встановленому законом порядку, свої права не заявляли.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вказаних скаржником обставин, а суд першої інстанції правильно зробив висновок про те, що апелянт ОСОБА_2 не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та невідповідності висновків суду обставинам справи також не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, а фактично зводяться до переоцінки доказів.

Інших доводів необґрунтованості оскаржуваного судового рішення апеляційна скарга не містить. Таким чином, враховуючи вище наведене, положення діючого цивільного законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

30.04.2020 року м. Одеса