Провадження № 2/263/670/2020
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2020 року м. Маріуполь
Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Соловйова О.Л.,
при секретарі Кирилюк В.В.,
за участі позивача ОСОБА_1
представників відповідачів - прокуратури Донецької області Русланової Г.М.,
-Державної казначейської служби України Рабєєва Ю.Л.,
ВСТАНОВИВ:
Виклад позицій сторін у справі:
Відносно підстав для стягнення шкоди, вказав, що відповідач вводить в оману щодо недоведеності факту протиправної бездіяльності відповідача, а також про відсутність негативних наслідків таких дій. Він чітко зазначив у позові, що у випадку законного розгляду кримінального провадження і виконання відповідачем усіх процесуальних дій, до яких неодноразово суди зобов`язували своїми ухвалами він міг би отримати право на перегляд його неправосудного вироку від 16.12.2002 року, а так у зв`язку з небажанням прокуратури виконувати покладені на них обов`язки, він знаходиться у неволі. Його майно розкрадено в тому числі і відповідачем, сім`я розпалась і він змушений сам себе утримувати у неволі, так як держава не дає йому працювати, тому він не може отримати кошти на своє достойне утримання і всі ці факти ним підтверджені документально у позові. У зв`язку з вищезазначеним, просив суд не враховувати при розгляди даної справи відзив відповідача від 05.12.2019 року.
Державна казначейська служба України своїм процесуальним правом щодо надання відзиву на позовні вимоги, не скористалась. Представник ОСОБА_15 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, посилаючись на недоведеність вимог позивача.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити, з підстав, на які він посилається в своєї позовної заяві.
Представник відповідача прокуратури Донецької області Русланова Г.М., яка діє на підставі відповідної довіреності у судовому засіданні позов не визнала з підстав на які відповідач посилаються в своєму письмовому відзиві, пояснив, що позивачем не надано суду достатніх даних, які б свідчили про те, що діями посадових осіб органу державної влади, йому заподіяна моральна шкода у вказаному розмірі.
Рух справи:
Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_16 від 08 листопада 2019 року, відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі, призначено підготовче судове засідання в режимі відеоконференції.
Відповідно до протоколу повторного розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 06 лютого 2020 року, вказана цивільна справа визначена до розгляду судді Ікорській Є.С.
Відповідно до протоколу повторного розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 06 лютого 2020 року, вказана цивільна справа визначена до розгляду судді Ковтуненко В.О.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Ковтуненко В.О. від 12.02.2020 року дану цивільну справу прийнято до провадження та вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25.02.2020 року відкладено підготовче судове засідання.
Відповідно до протоколу повторного розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 11 березня 2020 року, вказана цивільна справа визначена до розгляду судді Папаценко П.І.
Ухвалою суду від 30.04.2020 року дану справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом:
Відповідно до протоколу допиту свідка від 16.03.2015 року ОСОБА_1 було допитано в якості свідка. Цього ж дня, тобто 16.03.2015 року, ОСОБА_1 до протоколу допиту надав заяву про викладення фактів відносно фальсифікування матеріалів досудового розслідування в якому зазначив про мотиви правопорушення та фігурантів провадження.
Норми права, які регулюють спірні правовідносини.
Згідно з нормами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Стаття 1167 ЦК України, передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до положень даної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки з заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної і матеріальної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Положеннями ст. 56 Конституції України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових і службових осіб органів державної влади або місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.
У відповідності до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно зі ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Отже, з матеріалів справи вбачається, що фактично підставою звернення до суду з даним позовом є дії та бездіяльність посадових осіб прокуратури Донецької області, та при вирішені спору щодо стягнення моральної, матеріальної шкоди в даному випадку слід керуватися положенням ч. 2 ст. 1176 ЦК України, яка наголошує на тому, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконним діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках передбачених законом.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Окрім того, суд наголошує на тому, що позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач.
У відповідності до ч.1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
На досудовому провадженні, у відповідності до вимог п.1, 3 ч.1 ст. 303 КПК України, можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення,… - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Таким чином, Кримінальним процесуальним кодексом України встановлена певна процедура подання заяви про скоєння злочину, а також можливість оскарження бездіяльності, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та дій щодо прийняття слідчим рішення про закриття кримінального провадження.
Позивач ОСОБА_1 скористався вище визначеною процедурою та оскаржив дії та бездіяльність посадових осіб прокуратури Донецької області, в результаті чого його право було поновлено судом.
Отже, сам по собі факт зобов`язання ухвалами слідчих суддів внести відповідні відомості до ЄРДР та скасування постанов про закриття кримінальних проваджень не свідчить про протиправність дій посадових осіб прокуратури Донецької області та завдання моральної, матеріальної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Одночасно, суд зауважує, що жодною з вище перелічених ухвал слідчих суддів, якими були задоволені скарги ОСОБА_1 , рішення, дії або бездіяльність посадових осіб прокуратури Донецької області протиправними або незаконними не визнавалися.
Лише незгода позивача з прийнятими працівниками прокуратури Донецької області процесуальними рішеннями і діями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування позивачу шкоди в межах відповідного кримінального провадження.
Саме до вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 30 січня 2019 року по справі №199/1478/17.
Таким чином, судом не встановлено дій або бездіяльності з боку відповідача, які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування йому моральної та матеріальної шкоди, на підставі статей 1173, 1174, 1176 ЦК України, зокрема у визначеному ним загальному розмірі в сумі 297477,00 гривень. При цьому, сам по собі факт «витрачання часу» позивача на оскарження прийнятих процесуальних рішень не свідчить про завдання шкоди останньому та не може бути підставою для стягнення моральної, матеріальної шкоди.
Крім того, у судовому засіданні не тільки не було встановлено та підтверджено факту завдання моральної, матеріальної шкоди позивачу, а й не доведено причинно-наслідкового зв`язок
При цьому, надані позивачем довідка про рух грошових коштів по особовому рахунку засудженого ОСОБА_1 за період з лютого місяця 2015 року по вересень 2019 року та виписка із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 , жодним чином не підтверджують та не спростовують факт завдання ОСОБА_1 моральної та матеріальної шкоди з боку відповідача, а лише констатують факти витрат засудженого та його звернення за медичною допомогою.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
На підставі вищевикладеного, після дослідження та оцінки доказів у справі в їх сукупності, а також надаючи оцінку кожному доказу окремо, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до прокуратури Донецької області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди не підлягають задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, ст.ст.2, 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду буде виготовлений протягом 10 днів, з його текстом можна буде ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться в місцях позбавлення волі в Державній установі «Новгород-Сіверській установі виконання покарань №31», яка розташована за адресою: Чернігівська область, м.Новгород-Сіверський, вул.Миколаївська, 31.

Відповідачі:

прокуратура Донецької області, юридична адреса: Донецька область, м.Маріуполь, вул.Університетська, 6;

Державна казначейська служба України, юридична адреса: м.Київ, вул.Бастіонна, 6.

Суддя О.Л. Соловйов