Номер провадження: 22-ц/813/3606/20
Номер справи місцевого суду: 495/1307/19
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

заінтересована особа - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2019 року у складі судді Шевчук Ю.В.,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису строком на шість місяців, яким заборонити ОСОБА_2 перебування в житловому будинку АДРЕСА_1 , який належить постраждалій ОСОБА_1 на праві приватної власності; заборонити ОСОБА_2 наближатися ближче, ніж на 100 метрів до місць проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування постраждалої ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви заявник послався на те, що на підставі постанов Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.08.2015 у справі №495/4903/15- та від 16.05.2016 у справі №495/2606/16-ц ОСОБА_2 (співмешканець заявника) було притягнуто до адміністративної відповідальності щодо вчинення домашнього насильства. Проте, ОСОБА_2 на шлях виправлення не став, що підтверджується тим, що відповідно до постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2018, ОСОБА_2 знову був притягнутий до відповідальності за вчинення домашнього насильства в порядку ст. 173-2 КУпАП.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2019 року заяву про видачу обмежувального припису з метою припинення домашнього насильства задоволено; видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 ; встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 ; покласти на нього строком на шість місяців наступні обов`язки: заборонено перебувати в житловому будинку АДРЕСА_1 , який належить постраждалій ОСОБА_1 на праві приватної власності; заборонено наближатися на відстань ближче 100 м. до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування постраждалої ОСОБА_3 .

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове, яким у позові відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 21.02.2019 о 9:35 ОСОБА_2 звернувся до канцелярії суду з заявою про відкладення розгляду справи, яка була призначена на 21.09.2019 о 15:00, у зв`язку з необхідністю отримати правову допомогу адвоката та доказів про його невинуватість. Але суд розглянув заяву за відсутністю ОСОБА_2 . Наведене в заяві спростовується заявою сина ОСОБА_4 , в якій він вказує, що ОСОБА_1 неодноразово виганяла його з батьком з будинку; характеристикою, яка була надана сусідами щодо того, що з боку апелянта ніякої агресії відносно сина та цивільної дружини не було; характеристикою, наданою спілкою ветеранів війни в Афганістані; довідкою №42/Х-277, виданою 28.02.2019 Білгород-Дністровським відділом поліції, згідно якої 21.11.2018 на ОСОБА_1 був складений протокол за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП; довідкою №42/Х-277, виданою 28.02.2019 Білгород-Дністровським відділом поліції, згідно якої 21.01.2019 на ОСОБА_1 був складений протокол за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП; постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.12.2018 у справі №495/10782/18, відповідно до якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності в порядку ч.1 ст. 173-2 КУпАП; вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.07.2012 у справі №1505/5443/2012, відповідно до якого ОСОБА_1 було визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за побиття свого сина, та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, скаржника та його представника, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з положень статей 1, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та зазначив, що наявні обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства та послався на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2018, залишену без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 14.12.2018, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства в порядку ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам оскаржене рішення не відповідає.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Судом встановлено, що в заяві заявниця зазначає про те, що ОСОБА_2 по відношенню до неї вчиняє домашнє насильство, а саме, поводить себе грубо, лається, застосовує фізичний та моральний вплив, вживає алкогольні напої, створює неможливі умови сумісного проживання. Вважаючи, що зазначені нею факти насильства з боку ОСОБА_2 мають ознаки фізичного, економічного та психологічного насильства, що може призвести до непередбачуваних негативних наслідків по відношенню до заявниці особисто так і негативно впливає на морально-психологічний стан сина та з метою запобігання насильства, є всі підстави видати обмежувальний припис.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживає разом із співмешканцем ОСОБА_2 , який зареєстрований за вказаною адресою з 2008 року.

Від цивільного шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають сина ОСОБА_4 2004 року народження.

Відповідно до листа Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області від 21.10.2018 за зверненням ОСОБА_1 щодо протиправних дій ОСОБА_2 проведено перевірку, в ході якої встановлено, що 02.10.2018 по відношенню до ОСОБА_2 складено адміністративний протокол за ст. 173 КУпАП, який направлено до суду для прийняття рішення.

24.10.2018 Білгород-Дністровською райдержадміністрацією на звернення ОСОБА_1 про вчинення насильства в сім`ї та провадження негайних дій щодо його припинення надано відповідь та рекомендовано звертатися до дільничного інспектора, звернутися до центру безоплатної вторинної правової допомоги.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2018, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 14.12.2018 визнано ОСОБА_2 у здійсненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП.

Згідно змісту листа Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області від 22.11.2018 на звернення ОСОБА_1 про протиправні дії ОСОБА_2 перевіркою встановлено, що 08.11.2018 зі слів ОСОБА_1 співмешканець ОСОБА_2 в черговий раз вчинив сварку. Сам ОСОБА_5 пояснив, що сварку не вчиняв і взагалі не знає чого його співмешканка телефонувала до поліції. Свідків події встановити не надалось за можливе. З ОСОБА_2 проведено профілактичну бесіду.

Натомість матеріали справи свідчать, що 10.12.2019 заявниця ОСОБА_1 відповідно до постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.12.2018 була притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 вчинила психологічний вплив відносно своєї матері.

Відповідно до постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.02.2019 ОСОБА_1 притягнута до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_2 , яке виразилося у психологічному впливі на нього.

В заяві ОСОБА_4 , який є сином заявниці ОСОБА_1 , заперечував щодо тверджень матері про здійснення ОСОБА_2 фізичного та психологічного насилля в сім`ї. В своїх письмових поясненнях зазначив, що ОСОБА_4 в нетверезому стані неодноразово виганяла з дому його та ОСОБА_2 , постійно вчиняє сварки в сім`ї. Сімейні конфлікти відбуваються із-за матері.

З листа Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області від 28.02.2019 вбачається, що до поліції від ОСОБА_2 неодноразово надходили заяви щодо вчинення ОСОБА_1 сварок в сім`ї.

19.11.2018 до Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення ОСОБА_2 про те, що його співмешканка ОСОБА_1 вчинила сварку, за результатами повідомлення складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП.

21.01.2019 до Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення ОСОБА_2 про те, що його співмешканка ОСОБА_1 вчинила сварку, за результатами звернення складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП.

20.02.2019 до Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення ОСОБА_2 про те, що його співмешканка ОСОБА_1 вчинила сварку. Дане повідомлення знаходиться на розгляді у співробітників відділу. Рішення за вказаною заявою не прийнято.

Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Отже, неодноразові звернення як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області, а також наявність відносно кожного протоколів про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП свідчить про триваючий конфлікт між сторонами, проте зазначені вище обставини не підтверджують факт того, що саме ОСОБА_2 є кривдником, який чинить домашнє насильство, та що в результаті його дій ОСОБА_1 є постраждалою особою.

Застосування обмежувального припису не потребує наявності судового рішення чи вироку суду у відношенні кривдника у якості преюдиції, проте не звільняє від обов`язку з`ясування істотних обставин і ухвалення рішення судом із дотриманням принципу "поза розумним сумнівом", що відповідає принципам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Викладене свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин справи та побудову висновків суду на припущеннях, невідповідність рішення суду вимогам ст. 263 ЦПК України, тому рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні заяви з мотивів та підстав, викладених вище.

Враховуючи усі наявні в матеріалах справи докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд помилково вважав, що заявниця, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та прийшов до хибного висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо заявниці, тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням рішення про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2019 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 14.02.2020.

Головуючий:

Судді: