Справа № 478/685/20 Провадження № 2/478/168/2020
У Х В А Л А

06 травня 2020 року смт.Казанка

Казанківський районний суд Миколаївської області в складі, судді Томашевського О.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Казанківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), третя особа: ОСОБА_2 , про скасування постанов державного виконавця про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області із позовною заявою до Казанківського РВ ДВС Південного МУ МЮУ (м. Одеса), третя особа: ОСОБА_2 , в якій просить суд скасувати постанову про накладення штрафу ВП №18923157 від 21.01.2020 року в сумі 11595, 00 грн. та постанову про накладення штрафу ВП №18923142 від 22.01.2020 року в сумі 14482,10 грн.

Дослідивши матеріали позовної заяви, додані до неї документи, прихожу до висновку про відмову у відкритті провадження у справі, виходячи з наступного.

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення врегульовано Розділом VII ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Право на оскарження дій державного виконавця передбачено ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Отже, постанови державного виконавця про стягнення з боржника штрафів, підлягає примусовому виконанню в окремому виконавчому провадженні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 серпня 2019 року у справі №381/2126/18 (провадження №14-324цс19), від 11 вересня 2019 року у справі №925/138/18 (провадження №12-74гс19), від 02 жовтня 2019 року у справі №753/22823/18-ц (провадження №14-425цс18) та від 16 жовтня 2019 року у справі №1940/1957/18 (провадження №11-608апп19), а також Касаційним цивільним судом Верховного Суду у постановах від 16 вересня 2019 року у справі №681/1637/18 (провадження №61-5370св19), від 15 жовтня 2019 року у справі №2610/28942/2012 (провадження №61-9160ск19), від 13 листопада 2019 року у справі №569/24433/18 (4-с/569/15/19) (провадження №61-7789св19).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. У зв`язку із цим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Так, згідно ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Звертаючись до суду із позовною заявою, ОСОБА_1 просить скасувати постанови державного виконавця про накладення штрафів від 21.01.2020 року та 22.01.2020 року.

Отже, в даному випадку існує спір з приводу правомірності дій державного виконавця при винесенні постанов про накладення штрафів, який має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

За таких обставин, враховуючи, що заявником у позовній заяві заявлено вимоги, які мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства у відповідності до норм КАС України, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.19, 287 КАС України, ст.ст.19, 186, 259-261, 447 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Казанківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), третя особа: ОСОБА_2 , про скасування постанов державного виконавця про накладення штрафу - відмовити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд позовної заяви за заявленими вимогами повинен відбуватися в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Перебіг строку на апеляційне оскарження розпочинається з наступного дня після офіційного оголошення про закінчення дії на території України карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення корона вірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст ухвали складено та підписано 06 травня 2020 року.

Суддя Казанківського районного суду

Миколаївської області О.О.Томашевський