Справа № 643/6828/18
Провадження № 2/643/262/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2020 р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Харченко А.М.

за участю секретарів Горборукової М.О., Галік А.Е.

відповідача Секірського А.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО», третя особа ОСОБА_1 , до Секірського Андрія ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

ТОВАРИСТВО З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті кошти у сумі 50000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» (надалі - Позивач) та ОСОБА_4 25.05.2015 року уклали Договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8327466, згідно якому Позивач зобов`язався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". 09.10.2015 року о 09.00 год. по вул. Гер. Праці, в районі будинку № АДРЕСА_1 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля «Honda Civic», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер: НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Постановою Московського районного суду м. Харкова від 28.12.2015 року у справі № 643/17686/15-п встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася за вини ОСОБА_1 . Відповідно до звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу № 470/2015 від 12.11.2015 року, розмір заподіяної шкоди автомобілю потерпілої особи склав 73980,70 грн. сума страхового відшкодування до виплати потерпілій особі, з урахуванням визначеної Договором страхування франшизи, на підставі Страхового акту № ОСГПО-6519160 від 14.01.2016 року склала 50000,00 грн. та виплачена 15.01.2016 року потерпілій особі (на користь Відповідача) в повному розмірі. Однак, Постановою Апеляційного суду Харківської області від 23.02.2016 року у справі № 643/17686/15-п Постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 28.12.2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КупАІІ скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КупАП. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Тобто, ст. 1188 ЦК України є спеціальною нормою, що регулює порядок відшкодування шкоди саме внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, що і мало місце 09.10.2015 року. В свою чергу, для настання обов`язку Страховика здійснити регламентну виплату за полісом, необхідне обов`язкове настання цивільно-правової відповідальності Страхувальника (водія забезпеченого транспортного засобу), тобто пан ОСОБА_1 повинен бути визнаний винним у здійсненні ДТП у встановленому чинним законодавством порядку. З цим твердженням чітко кореспондуються норми ст. 32.1. Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно яких відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Оскільки ж після виплати страхового відшкодування рішення суду, що стало підставою для здійснення такої регламентної виплати, було скасоване (про це страхова компанія дізналась у судовій справі № 643/2955/17), відтак, 31 липня 2017 року страховим актом № ОСГПО-6519160 Відповідачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на вищезазначених підставах (ст. 32.1. Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів). Вказаним актом було скасовано страховий акт від 14.01.2016 року № ОСГПО-6519160. На підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, у Відповідача ОСОБА_3 , на сьогодні існує обов`язок щодо повернення 50000,00 грн. на користь ТДВ СК КРЕДО, оскільки підстава (Постанова Московського районного суду м. Харкова від 28.12.2015 року у справі № 643/17686/15-п та страховий акт від 14.01.2016 року № ОСГПО-6519160), на якій були отримані вказані кошти, згодом відпала (вказані рішення суду та страховий акт скасовані, у виплаті відшкодування відмовлено). Обґрунтований розрахунок суми, що стягується: а) 50000,00 грн. - 0,00 грн. = 50000,00 грн., з яких: 50000,00 грн. - вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ з врахуванням фізичною зносу без врахування ПДВ 20% на замінні складові та матеріали, яка розрахована у відповідності до Звіту № 470/2015 від 12.11.2015 р.; 0,00 грн. - франшиза за Договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8327466; 50000,00 грн. - сума страхового відшкодування за Договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8327466 помилково перерахованих на користь Відповідача по випадку, що стався 09.10.2015 р.

б) 50000,00 грн. - 0,00 грн. = 50000,00 грн., з яких: 50000,00 грн. сума грошових коштів помилково перерахованих на користь Відповідача по випадку, що стався 09.10.2015 р.; 0,00 грн. - сума грошових коштів повернутих Відповідачем- в досудовому порядку; 50000,00 грн. - сума позовних вимог. 20.10.2017 року Позивач направив на адресу Відповідача вимогу про повернення безпідставно набутих грошових кошту в розмірі 50000.00 грн., що були безпідставно отримані Відповідачем згідно страхового акту від 14.01.2016 року № ОСГПО-6519160. По теперішній час грошові кошти не повернені на рахунок Позивача, крім того, на адресу ТДВ СК КРЕДО повернулася вимога відправлена поштою на адресу Відповідача.

13.07.2018 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова провадження по вищезазначеній справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Згідно з ухвалою суду від 29.11.2018 року, суд перейшов від розгляду в спрощеному провадженні до загального позовного провадження у зазначеній цивільній справі та залучив до участі у розгляді справи в якості третьої особи на стороні позивача ОСОБА_1 .

Позивач - ТОВАРИСТВО З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» в судове засідання не з`явилися. Відповідь на відзив на позовну заяву не надали. В матеріалах позовної заяви зазначено прохання про розгляд справи за їх відсутності, та винести рішення на підставі наявних у справі матеріалів (доказів).

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, направив суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що цілком погоджується з твердженнями позивача в позовній заяві, що стаття 1188 ЦК України є спеціальною нормою, яка регулює порядок відшкодування шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Для настання обов`язку Страховика здійснити регламентну виплату за полісом, необхідне обов`язкове ОСОБА_1 повинен бути визнаний винним у здійсненні ДТП у встановленому чинним законодавством порядку, і з цим твердженням чітко кореспондуються норми статті 32.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з якими відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Разом з тим, відповідач не згоден з тим, що набув страхове відшкодування без достатньої правової підстави та повинен на підставі положень статті 1212 ЦК України повернути ТДВ "СК "Кредо" зазначену суму, тому заперечує проти позовних вимог в повному обсязі з огляду на таке. Як зазначено позивачем у позовній заяві, 25.05.2015 між ТДВ "СК "Кредо" та ОСОБА_4 укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8327466, згідно з яким ТДВ "СК "Кредо" зобов`язався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". 09.10.2015 о 9-00 по вул. Героїв Праці, в районі будинку № АДРЕСА_1 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобілю «Honda Civic», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 із автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер: НОМЕР_2 , під керуванням відповідача.

Постановою Московською районного суду м. Харкова від 28 грудня 2015 року у справі № 643/17686/15-п (провадження № 3/643/2910/15) ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено штраф в розмірі 340,00 грн за порушення, встановлене статтею 124 КУпАП. Тобто, в межах правовідносин, що виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09 жовтня 2015 року за участю автомобіля «Honda Civic», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер: НОМЕР_2 , під його керуванням, він мав статус потерпілої особи, якій виплачено суму страхового відшкодування на підставі Страхового акта № ОСГПО-6519160 від 14.01.2016 року в розмірі 50000,00 грн. Розмір страхового відшкодування ним отримано в розмірі 50 000,00 грн. На дату нарахування та виплати страхового відшкодування постанова у справі № 643/17686/15-п набрала законної сили, що підтверджується її копією. Згодом, 23 лютого 2016 року постановою Апеляційного суду Харківської області у справі № 643/17686/15-п (провадження № 33/790/119/16) ОСОБА_1 поновлено строк апеляційного оскарження, задоволено його апеляційну скаргу, скасовано постанову суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм, процесуального права, та закрито провадження у справі на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП. При цьому винної особи у дорожньо-транспортній пригоді не встановлено. Відповідач не мав можливості скористатися правом касаційного перегляду цієї постанови, оскільки вона оскарженню не підлягала. Разом з тим, зважаючи на закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності та не встановлення вини ОСОБА_1 у правопорушенні, передбаченому статтею 124 КУпАП, станом на теперішній час до нього як набувача коштів за договором страхування ТДВ СК «Кредо» пред`явлено позов про стягнення таких коштів, хоча він є добросовісним набувачем такого страхового відшкодування. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, з вини ОСОБА_1 , його автомобілю заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої склав 73980,70 грн та підтверджується звітом про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу, від 12.11.2015 № 470/2015. При цьому розмір страхового відшкодування не покрив у повній мірі витрати на відновлення його автомобіля, що сталися з вини ОСОБА_1 , тобто в цьому випадку ним були понесені додаткові збитки, за відшкодуванням яких до винної особи він не звертався, понісши ці витрати самостійно. Дійсно, відповідно до постанови Апеляційного суду Харківської області від 23.02.2016 року винної особи у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді не встановлено, проте частиною шостою статті 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Дійсно, положення частини шостої статті 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальній справі або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. Проте, вказана процесуальна норма не дає підстав за будь-яких обставин вважати не винною у дорожньо-транспортній пригоді особу, відносно якої закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності. У цьому випадку вину такої особи може бути підтверджено чи спростовано іншими належними і допустимими доказами. передбаченими ЦПК України (статті 76-81 ЦПК України). На думку відповідача, той факт, що в постанові Апеляційного суду Харківської області від 23.02.2016 року винної особи у дорожньо-транспортній пригоді не встановлено, жодним чином не свідчить про відсутність винної особи, яка повинна нести цивільно-правову відповідальність за збитки, заподіяні йому та страховій компанії, та про те, що саме він як потерпіла особа повинен наразі відстоювати свої інтереси в цивільному провадженні при розгляді спору, пов`язаного зі стягненням коштів, будучи при цьому добросовісним набувачем страхового відшкодування. Так, дорожньо-транспортна пригода відбулась у зв`язку з недотриманням водієм ОСОБА_1 вимог п. 12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним) та п. 13.1 (водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу) Правил дорожнього руху України в редакції, чинній станом на дату дорожньо-транспортної пригоди. Вина саме ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення АП1 НОМЕР_3 від 20.10.2015, згідно з яким саме ОСОБА_1 порушив вимоги пунктів 12.1, 13.1 ПДР, відповідальність за що передбачена статтею 124 КУпАП; схемою з місця дорожньо-транспортної пригоди; поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди, які містяться в матеріалах справі № 643/17686/15-п. При цьому, пояснення ОСОБА_1 стосовно того, що відповідач рухався у крайньому правому ряду і почав поворот без включення поворотною сигналу є безпідставними, оскільки нічим не підтверджуються, дорога в тому місці містить одну смугу руху в одному напрямку, і він рухався з лівого краю дороги та заздалегідь ввімкнув сигнал повороту вліво. Докази зворотнього у ОСОБА_1 відсутні. З приводу його пояснень, що після зіткнення з машини вийшла, крім нього, дівчина, яка терміново поїхала на таксі, зауважив, що це його дружина ОСОБА_5 , яка дійсно поїхала на таксі, тому що поспішала на семінар, який відбувся у приміщенні апеляційного суду Харківської області, що за необхідності можна підтвердити копією відповідного сертифікату НШСУ від 09.10.2015. Крім того, станом на 09.10.2015 він мав стаж керування автомобілем більше десяти років і до цього жодного разу не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, не був учасником дорожньо-транспортних пригод, а ОСОБА_1 отримав посвідчення водія ВХХ НОМЕР_4 лише 09.04.2015 (відомості з протоколу про адміністративне правопорушення), що свідчить про відсутність в останнього досвіду керування автомобілем. Крім того, ним вирішується питання щодо проведення автотехнічної експертизи з метою визначення винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, висновок якої буде надано суду. З огляду на наведене, вважає, що вина ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 09.10.2015, підтверджується належними та допустимими доказами, дії ОСОБА_1 щодо порушень правил дорожнього руху знаходились у причинно-наслідковому зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, тому в розумінні норм Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є добросовісним набувачем страховою відшкодування і підстави повертати йото позивачу згідно з вимогами статті 1212 ЦК України відсутні. Вимогу ТДВ "СК "Кредо" про повернення безпідставно набутих коштів не отримував. Крім того, відповідач ОСОБА_3 надав письмові додаткові пояснення, в яких зазначив, що відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору ст.979 ЦК України. Статтею 22(22.1) Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено випадки, коли шкода не відшкодовується. Відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникли цивільно-правової відповідальності відповідно до закону вказаної статті. Відповідачу завдано майнової шкоди механічними пошкодженнями належного йому автомобіля ВВ7117СВ в дорожньо-транспортній пригоді, під час зіткнення із зазначеним в договорі страхування цивільно-правової відповідальності автомобілем марки «Honda Civic», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 . За загальним правилом шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала ч.1 ст.1166 ЦК України.

У відповідності до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого ч.5 ст.1187 ЦК України. Якщо цивільно-правова відповідальність перед третіми особами застрахована у страховика, він стає відповідальною особою за укладеним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і несе відповідальність за завдану застрахованою ним особою шкоду. Страховик бере на себе всю відповідальність за свого страхувальника за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду, оскільки він застрахував такий страховий ризик, як відповідальність за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду. Маючи в наявності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяву ОСОБА_3 про страхове відшкодування, вчинивши дії передбачені ст. 34 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач прийняв рішення про виплату страхового відшкодування відповідачу. Крім того, виходячи з вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для здійснення страхової виплати не є обов`язковим встановлення вини водія забезпеченого ТЗ у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки вище вказані норми спеціального Закону не вимагають надання доказів щодо встановлення вини водія, зокрема, враховуючи положення статей 32 та 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для здійснення страхової виплати не є обов`язковим встановлення вини водія забезпеченого транспортного засобу у вчиненні адміністративного правопорушення або необережного злочину. До того ж, страховик виплатив страхувальнику узгоджену суму страхового відшкодування, хоча страховику було відомо, що законом передбачено, що у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими з дня отримання заяви про страхове відшкодування він зобов`язаний у строк 90 днів прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, до вказаного часу страховик мав реальну можливість дізнатися про прийняту постанову Апеляційного суду Харківської області, проте не вжив заходи для цього, оскільки не вважав їх необхідними. Відповідно до положень статей 509, 979, 980 ЦК України та статей 3, 6, 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" предметом договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів по суті є майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Встановлена постановою апеляційного суду відсутність вини в діях водія забезпеченого ТЗ, не тягне звільнення від цивільно-правової відповідальності цієї особи за шкоду, завдану майну потерпілого, на підставі укладеного договору. Крім того, по справі не вбачається те, що встановлена інша особа, винна у даній ДТП. Таким чином, законодавець встановив певну адміністративну відповідальність за порушення Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху, визначив склад правопорушень у цій сфері, за які настає адміністративна відповідальність, яка є відмінною від цивільно-правової відповідальності, яка у даному випадку передбачена договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.06.2015 р. Відповідна правова позиція з аналогічними обставинами, викладена в постановах Волинського апеляційного суду від 09.04.2019 по справі № 166/10/19 та Апеляційного суду полтавської області від 25.07.2018 № 534/1369/17. Вважає, що цивільно-правових підстав для стягнення з нього на користь позивача отриманих грошей страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль НОМЕР_2 . немає.

Третя особа ОСОБА_1 в судове засідання на неодноразові виклики не з`явився, причини неявки не повідомив, пояснення по справі не надав. Суд розглянув справу на підставі наявних доказів.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та цієї справи, надані сторонами докази в їх сукупності, прийшов до наступного.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що на особу покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела.

Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого.

У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили; її надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов; причинний зв`язок між даною обставиною і завданою шкодою. У даному випадку ризик невідшкодування шкоди покладається на самого потерпілого.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Судовим розглядом встановлено, що позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» та ОСОБА_4 25.05.2015 року уклали Договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8327466, згідно з яким позивач зобов`язався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

09.10.2015 року о 09.00 год. по вул. Героїв Праці, в районі будинку № АДРЕСА_1 Харкові відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля «Honda Civic», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер: НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 28.12.2015 року у справі № 643/17686/15-п встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася за вини ОСОБА_7 .

Відповідно до звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу № 470/2015 від 12.11.2015 року, розмір заподіяної шкоди автомобілю потерпілої особи склав 73980,70 грн. сума страхового відшкодування до виплати потерпілій особі, з урахуванням визначеної Договором страхування франшизи, на підставі Страхового акту № ОСГПО-6519160 від 14.01.2016 року склала 50000,00 грн. та виплачена 15.01.2016 року потерпілій особі (на користь відповідача) в повному розмірі. Однак, Постановою Апеляційного суду Харківської області від 23.02.2016 року у справі № 643/17686/15-п Постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 28.12.2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КупАІІ скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КупАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно з Висновком № 120-10/18 експертного автотехнічного дослідження, складеного 31 жовтня 2018 р., копія якого знаходиться в матеріалах справи, з технічної точки зору швидкість руху автомобіля «Honda» н.з. НОМЕР_1 , без врахування втрати швидкості за рахунок деформації кузовних елементів транспортних засобів та їх відкидання перед початком застосування екстреного гальмування його водієм була не менше 60,4…66,9 км/год. З врахуванням деформації кузовних елементів транспортних засобів та їх переміщення після зіткнення з технічної точки зору можна стверджувати, що швидкість руху автомобіля «Honda» н.з. НОМЕР_1 була на деяку величину більше за розраховану 60,4…66,9 км/год. З технічної точки зору пояснення водія ОСОБА_1 в частині механізму виникнення даної ДТП є технічно неспроможними з причин, викладених в дослідницькій частині. Пояснення водія ОСОБА_3 в частині механізму виникнення даної ДТП є технічно спроможними. З технічної точки зору в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_1 мав діяти відповідно до вимог п.п.12.1, 12.4 та 13.1 ПДР України. З технічної точки зору розвиток даної ДТП від одноосібних дій водія ОСОБА_3 в даній дорожній обстановці не залежав. З технічної точки зору в даній дорожній обстановці дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п.12.1, 12.4 та 13.1 ПДР України і такі дії перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із виникненням даної ДТП. З технічної точки зору в діях водія ОСОБА_3 невідповідностей вимогам ПДР України не вбачається (а.с. 74-82).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Отже законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 29 даного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, оскільки внаслідок ДТП ОСОБА_3 була завдана майнова шкода, що знаходиться у причинному зв`язку із діями водія ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована саме у позивача, а тому позивач підставно виплатив потерпілому майнову шкоду в розмірі 50000 гривень.

Посилання позивача в позовній заяві, що ОСОБА_3 без правових підстав набув 50000 гривень розмір страхового відшкодування, оскільки Постановою Апеляційного суду Харківської області від 23.02.2016 року у справі № 643/17686/15-п Постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 28.12.2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КупАІІ скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КупАП є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Твердження позивача про відсутність правових підстав для відшкодування страховиком шкоди, оскільки шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення такої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону є безпідставними.

Матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили, що шкоду майну ОСОБА_3 було завдано внаслідок непереборної сили.

Відповідачем ОСОБА_3 було надано ТОВАРИСТВУ З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» усі документи, які на думку позивача необхідні були для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та виключно ТОВАРИСТВОМ З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» оцінивши такі прийняла рішення про таку виплату.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Секірському А.В. завдано майнову шкоду механічним пошкодженням належному йому автомобілю «Volkswagen Passat», реєстраційний номер: НОМЕР_2 , в дорожньо-транспортній пригоді, під час зіткнення із зазначеним в договорі страхування цивільно-правової відповідальності автомобілем марки «Honda Civic», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , поліс № АІ/8327466 від 25.05.2015 року, під керуванням ОСОБА_1 , а тому саме на позивача покладено обов`язок виплати таке відшкодування.

Позивач не довів, що відповідачу ОСОБА_3 було виплачено страхове відшкодування без достатньої правової підстави на це та наявність правових підстав для застосування до даних правовідносин приписів ст. 1212 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим в задоволенні позовної заяви ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО», третя особа ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО», третя особа ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Харченко А.М.