Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.09.2020 Справа №607/10309/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Сташків Н.М., за участю секретаря судового засідання Облещук О.В., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Тернополі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 21974 грн. з оплати обов`язкових щомісячних платежів за договором-зобов`язанням про надання безвідсоткової позики.

Позов обгрунтовано тим, що 27 листопада 2007 року між Державним територіально-галузевим об`єднанням «Львівська залізниця» (правонаступником якого є Регіональна філія «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця») та ОСОБА_2 був укладений договір-зобов`язання про надання йому безвідсоткової позики у розмірі 115000 грн., згідно з яким він зобов`язувався сплачувати борг за позикою щомісячно, шляхом утримання із заробітної плати, суми в розмірі 568 грн. - до 31 грудня 2020 року. Поручителем за вказаним договором-зобов`язанням згідно з договором поруки була дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_1 . Відповідно до заяви від 06 серпня 2007 року, яка засвідчена приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Козар М.М. (зареєстрована в реєстрі за №51), ОСОБА_1 зазначила про те, що їй відомо про наміри її чоловіка ОСОБА_2 отримати безвідсоткову позику в розмірі 115000,00 гривень, і вона зобов`язалась повністю сплатити його заборгованість за цією позикою. Отриману позику на загальну суму 115000 грн. ОСОБА_2 використав за призначенням на придбання квартири АДРЕСА_1 . Станом на серпень 2013 року ОСОБА_2 погасив позику на суму 65063 грн. Залишок заборгованості ОСОБА_2 за договором позики становив 49937,00 грн. У зв`язку зі смертю позичальника ОСОБА_2 02 вересня 2013 року між Державним територіально-галузевим об`єднанням «Львівська залізниця» та ОСОБА_1 був укладений договір-зобов`язання, згідно з яким вона зобов`язалась повернути позику в розмірі 49937 грн. протягом 7 років 4 місяців з 01 вересня 2013 року до 31 грудня 2020 року шляхом внесення до каси підприємства по 568 грн. щомісячно, з 01 вересня 2013 року до 31 грудня 2020 року. На виконання умов договору ОСОБА_1 у період з вересня по грудень 2013 року здійснила оплату в розмірі 2272 грн., а у 2014 році - 18992 грн., зокрема 18 лютого 2014 року - 568 грн., 19 березня 2014 року - 852 грн., 27 березня 2014 року - 284 грн., 12 травня 2014 року - 568 грн. та 20 травня 2014 року - 16650 грн. Зважаючи на умови договору, здійснена відповідачем 20 травня 2014 року оплата в розмірі 16650 грн. зарахована як виконання обов`язку щодо здійснення оплати позики за період до вересня 2016 року, та зараховано оплату в розмірі 178 грн. за жовтень 2016 року. Таким чином, відповідач здійснила оплату коштів за позикою у розмірі всього на суму 21194 грн. З жовтня 2016 року по даний час обов`язкові щомісячні платежі ОСОБА_1 не здійснювала, у зв`язку з чим станом на 01 січня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 21974 грн.

Ухвалою судді від 26 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

22 липня 2020 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позов, у якому вона зазначила, що з 2016 року через скрутне матеріальне становище у неї виникли певні труднощі в погашені позики, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталась до позивача з проханням списати борг, сподіваючись на позитивне вирішення її прохання. Просила суд врахувати, що зобов`язання за договором передбачає повернення позики періодичними платежами, у зв`язку з чим застосувати наслідки спливу позовної давності до платежів за період з 2016 року по 01 травня 2017 року. На обґрунтування зазначеного послалась на правові позиції Верховного Суду України в постановах від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс 13, від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14 та від 18 червня 2014 року у справі № 6-61цс 14, згідно з якими в разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Оскільки укладеним між нею та позивачем договором-зобов`язанням від 02 вересня 2013 року передбачено її обов`язок сплачувати по 568 грн. кожного місяця, строк позовної давності щодо вимог про повернення позики за 2016 рік у розмірі 1526 грн. та за період з січня по травень 2017 року у розмірі 2840 грн. сплив, а відтак у цій частині позовних вимог відповідач просила відмовити. Решту позовних вимог у розмірі 17608 грн. вона визнає та готова погасити.

14 вересня 2020 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 за договором зросла і станом на 01.09.2020 року складає 28746 гривень, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму коштів.

Ухвалою від 21 вересня 2020 року заяву позивача про збільшення позовних вимог залишено без розгляду.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

06 серпня 2007 року ОСОБА_1 склала письмову заяву, засвідчену приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Козар М.М., у якій вказала, що їй відомі наміри її чоловіка ОСОБА_2 отримати безвідсоткову позику в розмірі 115000 грн. від Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця», і у випадку його неплатоспроможності, нещасного випадку, чи за інших обставин вона зобов`язується сплатити заборгованість за отриманою позикою.

27 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та Державним територіально-галузевим об`єднанням «Львівська залізниця» укладено договір-зобов`язання, згідно з умовами якого ОСОБА_2 отримав від Відокремленого підрозділу «Вагонне депо Тернопіль» Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» позику на придбання квартири в сумі 115000 грн. терміном на 17 років та зобов`язався повернути суму позики до 31 грудня 2020 року, сплачуючи щомісячно рівними частинами протягом 17 років, починаючи з 01 лютого 2004 року по 31 грудня 2020 року - по 568 грн., шляхом списання коштів із його заробітної плати.

Як убачається з договору поруки, укладеного між ОСОБА_1 (поручителем), Державним територіально-галузевим об`єднанням «Львівська залізниця» (кредитором) та ОСОБА_2 (боржником), поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань ОСОБА_2 , що виникли з договору-зобов`язання від 27 листопада 2007 року.

02 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та Державним територіально-галузевим об`єднанням «Львівська залізниця» укладено договір-зобов`язання, згідно з умовами якого ОСОБА_1 зобов`язалася повернути отриману нею від Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» позику на придбання квартири в сумі 49937 грн. у строк до 31 грудня 2020 року, сплачуючи щомісячно рівними частинами, починаючи з 01 вересня 2013 року по 31 грудня 2020 року - по 568 грн., шляхом внесення коштів до каси підприємства.

10 вересня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до Державного територіально-галузевого об`єднанням «Львівська залізниця» з заявою, в якій просила звільнити її від сплати 49937 грн. за вищевказаним договором.

Разом із тим, як убачається з позовної заяви, та не спростовано у відзиві, починаючи з вересня 2013 року, ОСОБА_1 виконувала зобов`язання за укладеним 02 вересня 2013 року між нею та Державним територіально-галузевим об`єднанням «Львівська залізниця» договором, сплачуючи по 568 грн. щомісячно з вересня по грудень 2013 року - на загальну суму 2272 гривні. У 2014 році на виконання зобов`язань за договором від 02 вересня 2013 року відповідач сплатила 18922 грн., у тому числі: 18 лютого 2014 року - 568 грн., 19 березня 2014 року - 852 грн., 27 березня 2014 року - 284 грн., 12 травня 2014 року - 568 грн. та 20 травня 2014 року - 16650 грн.

Оскільки розмір щомісячного платежу за договором складає 568 грн., сума в розмірі 18922 грн. становить сплату щомісячних платежів за 33 місяці в розмірі 18744 грн. (568 х 33 = 18744), тобто з січня 2014 року по вересень 2016 року, та часткову сплату за 34-й місяць (жовтень 2016 року) в розмірі 178 грн.(18922 - 18744 = 178).

25 квітня 2016 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до регіональної філії «Львівська залізниця» з заявою про списання їй залишку позики в розмірі 28746 грн.

Однак, 23 червня 2017 року Регіональною філією «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» їй направлено лист, у якому зазначено, що невиплачена нею сума позики становить 28746 грн., у тому числі прострочена заборгованість за період з жовтня 2016 року по травень 2017 року в розмірі 4322 грн. (за жовтень - грудень 2016 року - 1482 грн. та за січень - травень 2017 року - 2840 грн.), у зв`язку з чим заявлено вимогу про сплату цієї заборгованості.

Оскільки розмір щомісячного платежу за договором складає 568 грн., сума в розмірі 4322 грн. включає плату в розмірі 346 грн. за жовтень 2016 року (568 - 178 = 346) та 3976 грн. за наступні 7 місяців - з листопада 2016 року по травень 2017 року (568 х 7 = 3976).

В подальшому відповідач сплати щомісячних платежів також не здійснювала, у зв`язку з чим за період з червня 2017 року по грудень 2019 року виникла заборгованість у розмірі 17608 грн.

Упродовж 2017 - 2018 років, зокрема, 15.02.2017р., 07.08.2017р., 22.10.2018р. 19.11.2018р., ОСОБА_1 неодноразово зверталася до регіональної філії «Львівська залізниця» з заявами про списання їй залишку позики або виділення матеріальної допомоги для її погашення, однак, як убачається з відповідей на зазначені звернення, зокрема від 01.03.2017р., 17.08.2017р., 20.11.2018р. та 14.12.2018р., регіональна філія «Львівська залізниця» не мала можливості задовольнити її заяви.

Загалом станом на 01.01.2020р. заборгованість ОСОБА_1 за договором складає 21930 грн.

25.06.2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», відповідно до якої постановлено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (код згідно з СДРПОУ 00034045), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування згідно з додатком №1, у якому міститься перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», серед яких є Державне територіально-галузеве об`єднання «Львівська залізниця».

Постановою Кабінету Міністрів України №735 від 02.09.2015 затверджено Статут Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 732 «Питання публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» 21.10.2015р. проведена державна реєстрація Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (ПАТ«Укрзалізниця») (код згідно з ) номер запису 0 060039.

Пунктом 6 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного адионерного товариства залізничного транспорту загального користування» передбачено, що ПАТ «Укрзалізниця» є правонаступником всіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниці) а також підприємств і установ залізничного транспорту, реорганізованих шляхом злиття відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». У переліку підприємств та установ, правонаступником яких є ПАТ «Укрзалізниця» і який наведено в додатку 1 до зазначеної вище постанови №200, зазначено також Державне територіально-галузеве об`єднання «Львівська залізниця».

16.11.2015р. додатком №1 до протоколу №5 засідання правління ПАТ «Укрзалізниця» затверджено положення про регіональну філію «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», згідно з яким остання володіє та користується майном, яким наділило її товариство для досягнення мети діяльності Філії згідно із законодавством, статутом товариства та вказаним Положенням, а також майном, яке придбавається та/або набувається для цілей забезпечення діяльності Філії.

03.08.2015р. підписано передавальний акт ДТГО «Львівська залізниця» відповідно до якого правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов`язків ДТГО «Львівська залізниця» переходить до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Наказом ПАТ «Укрзалізниця» №047 від 01.12.2015р. регіональну філію «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» наділено майном та земельними ділянками.

Відтак, Державне територіально-галузеве об`єднання «Львівська залізниця» реорганізовано шляхом злиття в Регіональну філію «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», яка має статус відокремленого підрозділу без права юридичної особи.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 №938 ''Деякі питання акціонерного товариства "Українська залізниця" змінено тип публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Українська залізниця".

Таким чином, позивач Акціонерне товариство «Українська залізниця» є правонаступником Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця».

До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права:

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у встановлений у зобов`язанні строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно зі ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною 1 ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Згідно з ч. 3 цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Так, судом установлено, що умови укладеного 02 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та Державним територіально-галузевим об`єднанням «Львівська залізниця» договору щодо повернення 49937 грн. позики шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 568 грн. відповідач належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, починаючи з жовтня 2016 року почала виникати заборгованість із їх сплати.

Згідно з правовою позицією Верхового Суду України, викладеною в постанові від 19.03.2014 року (справа № 6-20цс14), у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідно до умов укладеного 02 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та Державним територіально-галузевим об`єднанням «Львівська залізниця» договору-зобов`язання погашення заборгованості за отриманою позикою здійснюється щомісячно рівними частинами, починаючи з 01 вересня 2013 року по 31 грудня 2020 року - по 568 грн.

Згідно з розрахунком, наведеним у позовній заяві, заборгованість відповідача нарахована за період з жовтня 2016 року до 01.01.2020 року, а з позовом позивач звернувся 18 червня 2020 року.

Однак, як установлено судом, упродовж 2016 - 2018 років ОСОБА_1 неодноразово зверталася до регіональної філії «Львівська залізниця» з заявами про списання їй залишку позики в розмірі 28746 грн. Остання з таких заяв подана нею 19.11.2018 року, що підтверджується відповіддю від 14.12.2018 року.

Такі дії ОСОБА_1 свідчать про визнання нею свого боргу за договором-зобов`язанням від 02 вересня 2013 року, та переривають перебіг позовної давності.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про те, що позовна давність у даному випадку не пропущена, а тому застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за період з жовтня 2016 року до червня 2017 року суд не може.

За вказаних обставин суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача в користь позивача суми заборгованості в розмірі 21930 грн., яка виникла станом на 01.01.2020р., починаючи з червня 2017 року.

Судом перевірено виконаний позивачем розрахунок заборгованості та встановлено, що заборгованість за 2016 рік становить 1482 грн., а не 1526 грн., як зазначено в позовній заяві, що також підтверджується й листом регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 23 червня 2017 року.

З урахуванням зазначеного позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача в користь позивача 21930 грн. заборгованості за договором-зобов`язанням від 02 вересня 2013 року.

У зв`язку з частковим задоволенням позову відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 2102 грн. судового збору.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 223, 258-259, 263-265, 268, 273, 280, 281-284, 289, 352, 354-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» 21930 (двадцять одну тисячу дев`ятсот тридцять) гривень заборгованості за договором-зобов`язанням від 02 вересня 2013 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» 2102 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», місцезнаходження: м. Київ, вул. Тверська, 5, код у .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Головуючий суддяН. М. Сташків