ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/998/19 Номер провадження 22-ц/814/40/20Головуючий у 1-й інстанції Клименко С. М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 серпня 2019 року (ухвалене суддею Клименко С.М., відомості щодо дати складення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 03 лютого 2010 року між банком та відповідачем був укладений договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань станом на 15 травня 2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 14892 грн. 84 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 4376 грн. 65 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 3 294 грн. 17 коп., заборгованості за нарахованими відсотками 0,00 грн., пені за прострочене зобов`язання 5 936 грн. 65 коп. і штрафів: 500 грн. фіксована частина і процентна складова в сумі 685 грн. 37 коп. В зв`язку з чим, прохав суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 14892 грн. 84 коп. та судові витрати у розмірі 1921 грн.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 серпня 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість по кредиту за договором б/н від 03 лютого 2010 року станом на 15 травня 2019 року, а саме: тіло кредиту в сумі 4 376 (чотири тисячі триста сімдесят шість) грн 65 коп., і судові витрати в сумі 564 (п`ятсот шістдесят чотири) грн 54 коп.

Додатковим рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 07 лютого 2020 року доповнено резолютивну частину рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 серпня 2019 року по цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором третім абзацом такого змісту: «В решті позовних вимог відмовити».

З вказаним рішенням суду частково не погодився АТ КБ «Приватбанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прохає скасувати рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 серпня 2019 рокув частині відмовлених позовних вимог (щодо стягнення простроченого тіла, пені та штрафів) та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що cуд першої інстанції помилково зробив висновок про те, що відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах та Тарифах свідчить про те, що він не був з ними ознайомлений, а тому між сторонами немає договірних правовідносин та відсутня заборгованість. Свій підпис відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він ознайомлений з відповідними документами, а отже повністю згодний з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах. Відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», де вказано про сплату пені і штрафів. Однак, суд першої інстанції безпідставно не прийняв надану Позивачем довідку в якості доказу, яка підписана Відповідачем в день підписання відповідної заяви позичальника. Вказує, що відповідач був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг «Приватбанку», а тому є всі підстави для задоволення позовних вимог. Крім того посилається на те, що суд першої інстанції всупереч ст.1054 ЦК України, стягнув лише першу складову заборгованості за кредитом та безпідставно звільнив Відповідача від відповідальності щодо погашення іншої складової, а саме заборгованості за простроченим тілом кредиту. Також, суд безпідставно відмовив у стягненні пені і штрафів, оскільки відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, що відображено у розрахунку заборгованості. Щодо висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.07.2019 року по справі №342/180/17-ц, про неможливість визнання складовою кредитного договору Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів банку, які не підписані позичальником, скаржник зазначив, що дана позиція не може бути взята до уваги, оскільки стосується лише конкретної справи, де такі Умови, Правила і Тарифи позичальником не визнавались. У даній справі відповідач не заперечував факт ознайомлення з ними.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 03.02.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 7000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, та отримав платіжну картку «Універсальна» і кредитні кошти.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua.terms/ та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Також, 03.02.2010 року ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно якої базова відсоткова ставка за користування кредитом складає 2,5% щомісячно, розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості, і повинен бути внесений до 25 числа місяця, наступного за звітним. У довідці також визначені порядок нарахування та розмір пені, штрафів за невиконання зобов`язань (а.с.11).

Згідно з наданим банком розрахунком відповідач ОСОБА_1 станом на 15 травня 2019 року має заборгованість 14892,84 грн., з яких: 4376,65 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3294,17 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 5936,65 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 100,00 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 685,37 грн. штраф (процентна складова).

Задовольняючи вимоги банку в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 4376 грн 65 коп.суд першої інстанції виходив із того, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту у визначеній сумі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інших сум, суд першої інстанції виходив із того, що Умови та Правила надання банком банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи не містять підпису позичальника, за таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати заборгованості за прострочення тіла кредиту, пені та штрафів за користування кредитними коштами.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Відтак, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Так, під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідач отримавши копію позовної заяви не заперечував, що був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських полслуг та з тарифами, що надані позивачем до суду першої інстанції, отримав платіжну картку та користувався грошовими коштами.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що спірним залишається питання про наявність чи відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку суми заборгованості за простроченим тілом кредиту 3294,17 грн, пенею за прострочене зобов`язання 5936,65 грн, а також штрафів (500 грн - фіксована частина, 685,37 грн. -процентна складова).

Так, аналізуючи зазначені норми права та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, розрахунку заборгованості, станом на 15.05.2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком за тілом кредиту має дві складові, а саме: 4376,65 грн заборгованість за тілом кредиту, а також 3294,17 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Проте, суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив до стягнення лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4376,65 грн, не врахувавши прострочену суму заборгованості за тілом 3294,17 грн.

Платіж за умовами Договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором.

Таким чином, основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.

Враховуючи наведене, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту - 4376,65 грн та за простроченим тілом кредиту - 3294,17 грн, а всього 7670,82 грн, а тому рішення місцевого суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення в цій частині, про задоволення даних вимог в повному обсязі.

Крім того, з наданих матеріалів справи вбачається, що відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодуваненя збитків.

Так, із довідки про умови кредитування вбачається, що сторонами погоджено всі істотні умови договору, у тому числі щодо сплати пені та штрафів (а.с.11).

Проте, суд першої інстанції при розгляді цієї справи не повно та не об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм неналежну правову оцінку, при цьому дійшов хибного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачапені та штрафів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню пеня за прострочене зобов`язання 5936,65 грн, пеня нарахована за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн у розмірі -100,00 грн.; і штрафи: 500 грн. - фіксована частина, 685,37 грн процентна складова.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи, на висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для скасування рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 серпня 2019 року та враховуючи те, що додаткове рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 07 лютого 2020 року, яким було доповнено резолютивну частину рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 серпня 2019 рокунерозривно пов`язане з основним рішенням та прямо витікає з нього, і за вказаних обставин є таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування додаткового рішення ухваленого по даній справі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 серпня 2019 року та додаткового рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 07 лютого 2020 року яким було доповнено резолютивну частину рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 серпня 2019 року, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Так, при подачі позову до суду Банком сплачено 1921,00 грн судового збору, а при подачі апеляційної скарги 2881,50 грн, тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненю сума понесених судових витрат у загальному розмірі 4802,50 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 серпня 2019 року та додаткове рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 07 лютого 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення яким позовну заяву акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 03.02.2010 року в сумі 14892,84 (чотирнадцять тисяч вісімсот девяносто дві гривні 84 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» 4802,50 (чотири тисячі вісімсот дві гривні 50 коп) грн. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 12 березня 2020 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ Т.В. Одринська_______________ О.О. Панченко