Постанова

Іменем України

16 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 382/1132/18

провадження № 61-987св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 грудня 2018 року у складі судді Гаращенка Д. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У липні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 16 вересня 2011 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (без номера), за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 2 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 погодився з тим, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір. Позичальник не виконував взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого станом на 30 травня 2018 року в нього утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 214,14 грн, з яких: 1 707,63 грн - за кредитом; 571,02 грн - за процентами за користування кредитом; 26 020,53 грн - пеня, 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 414,96 грн - штраф (процентна складова). Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 року у складі судді Литвин Л. І. в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що наявний в матеріалах справи витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умовита Правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме їх мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. В наданому банком розрахунку заборгованості за картковим рахунком ОСОБА_1 не зазначено підстав відкриття цього карткового рахунку і що саме цей рахунок було відкрито на виконання умов договору від 16 вересня 2011 року. В заяві не зазначено розмір базової процентної ставки та яку саме кредитну картку «Універсальна» бажає отримати клієнт ОСОБА_1 . Довідка про умови кредитування не містить будь-яких відомостей про зміну процентної ставки поточної та простроченої заборгованості, а з розрахунків, доданих до позовної заяви, вбачається, що ці показники неодноразово змінювалися банком в односторонньому порядку. Крім цього, в заяві відповідача немає відомостей, що така довідка є складовою частиною договору. Тому позивачем не доведено обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, 07 листопада 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), яке є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк», подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2018 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 року залишено без руху та роз`яснено, що апелянт має право протягом десяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження та зазначити підстави для його поновлення.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що в судовому засіданні 20 вересня 2018 року було оголошено вступну та резолютивну частини оскаржуваного рішення та зазначено, що повний текст буде складено 25 вересня 2018 року. Копія зазначеного рішення була направлена заявнику 02 жовтня 2018 року та отримана ним 04 жовтня 2018 року. При цьому строк на апеляційне оскарження заочного рішення Яготинського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 року тривав з 26 вересня 2018 року по 26 жовтня 2018 року, однак апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» подало 07 листопада 2018 року. Із заявою чи клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження заявник не звертався, а можливість вирішення цього питання за власною ініціативою суду законом не передбачена.

На виконання вимог вказаної ухвали АТ КБ «ПриватБанк» подало до Київського апеляційного суду заяву про усунення недоліків, в якій просило поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію повного тексту оскаржуваного рішення воно отримало лише 09 жовтня 2018 року, тому останнім днем для подання апеляційної скарги є 08 листопада 2018 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 року.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що наведені заявником доводи щодо отримання копії повного тексту оскаржуваного рішення саме 09 жовтня 2018 року не підтверджені доказами та суперечать наявним в матеріалах справи документам. Крім того, заявником не надано доказів на підтвердження існування об`єктивних причин, які б перешкоджали йому подати апеляційну скаргу вчасно.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг.

14 лютого 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу, підписану представником Литвиненко О. Л., а 06 березня 2019 року - аналогічну касаційну скаргу, підписану представником ОСОБА_2 , в яких просило скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 22 грудня 2018 року і направити справу до цього суду для вирішення питання про відкриття апеляційного продовження.

Касаційні скарги АТ КБ «ПриватБанк» мотивовані тим, що апеляційний суд порушив норми процесуального права, оскільки банк вчасно виконав вимоги ухвали Київського апеляційного суду від 23 листопада 2018 року про залишення апеляційної скарги без руху, надіславши заяву про усунення недоліків з відповідними поясненнями та вказівкою про те, що копію повного тексту оскаржуваного рішення ним отримано 09 жовтня 2018 року. Даними з офіційного сайту «Укрпошти» за номером поштового відправлення 591 підтверджено факт отримання банком копії оскаржуваного рішення 09 жовтня 2018 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження в цій справі за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк», яка підписана представником Литвиненко О. Л., та витребувано її матеріали з Яготинського районного суду Київської області.

19 березня 2019 року справа № 382/1132/18 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 23 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в цій справі за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк», яка підписана представником Криловою О. В.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 року в цій справі в задоволенні позову відмовлено.

В судовому засіданні 20 вересня 2018 року, в яке учасники справи не з`явилися, було проголошено вступну та резолютивну частини вищевказаного рішення суду. При цьому в рішенні зазначено, що його повний текст буде виготовлено 25 вересня 2018 року.

Копії заочного рішення Яготинського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 року було направлено учасникам справи листом від 02 жовтня 2018 року, однак рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ПАТ КБ «ПриватБанк» або поштовий конверт з відміткою про причини його повернення до суду в матеріалах справи відсутні.

При цьому поштовий конверт з копією заочного рішення Яготинського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 року, адресований відповідачу ОСОБА_1 , який повернуто до суду з відміткою «не проживає», містить відбиток календарного штемпеля про прийняття його для пересилання 04 жовтня 2018 року.

07 листопада 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» подало засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на вищевказане рішення місцевого суду, в якій зазначило, що скарга подається у строк на апеляційне оскарження, оскільки копію оскаржуваного рішення банк отримав 09 жовтня 2018 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2018 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 року залишено без руху. При цьому апеляційний суд виходив з того, що апеляційна скарга подана після закінчення строків, установлених статтею 354 ЦПК України, і заявник не порушує питання про поновлення цього строку.

На виконання вимог вказаної ухвали апеляційного суду 13 грудня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» подало засобами поштового зв`язку заяву про усунення недоліків, в якій просило поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію повного тексту оскаржуваного рішення ним отримано 09 жовтня 2018 року. В заяві також зазначено, що копію ухвали Київського апеляційного суду від 23 листопада 2018 року банк отримав 11 грудня 2018 року.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

У пункті 1 частини другої статті 129 Конституції України однією із засад судочинства також проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Статтею 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє в відкритті апеляційного провадження в порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що доводи заявника про отримання копії повного тексту оскаржуваного рішення саме 09 жовтня 2018 року не підтверджені доказами та суперечать наявним в матеріалах справи документам. При цьому апеляційний суд не звернув уваги на те, що в матеріалах справи міститься лише лист місцевого суду від 02 жовтня 2018 року про направлення учасникам справи копії заочного рішення Яготинського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 року, а рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ПАТ КБ «ПриватБанк» або поштовий конверт з відміткою про причини його повернення до суду - відсутні.

Посилання апеляційного суду на аркуші справи 55-56, які містять роздруківку з офіційного сайту «Укрпошти», за якою поштове відправлення № 767 було відправлене 02 жовтня 2018 року з поштового відділення міста Яготин 07700 та 04 жовтня 2018 року вручено за довіреністю в поштовому відділенні міста Дніпро 49501, є безпідставним, оскільки ця роздруківка не містить відомостей про направлення місцевим судом поштової кореспонденції саме в цій справі та інформації про отримання ПАТ КБ «ПриватБанк» саме копії заочного рішення Яготинського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 року.

Крім того, долучений до матеріалів справи місцевим судом список згрупованих відправлень рекомендованих листів містить інформацію про два поштових відправлення, адресованих ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме № 767 та № 732, однак апеляційний суд взяв до уваги лише поштове відправлення № 767.

Наведе свідчить про те, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з неповажними причинами пропуску заявником строку на апеляційне оскарження, оскільки належним чином не перевірив і не спростував його доводів щодо дати отримання копії повного тексту оскаржуваного рішення.

За таких обставин оскаржувана ухвала не може вважатися законною та обґрунтованою.

За змістом статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин першої та другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року).

ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» (рішення від 06 грудня 2007 року) зазначив, що якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду.

Апеляційний суд зазначеного не врахував та відмовив у відкритті апеляційного провадження без належних правових підстав, що не відповідає принципу верховенства права, а також - порушив право заявника на апеляційне оскарження судового рішення як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.

Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

З огляду на викладене наявні підстави для задоволення касаційних скарг та скасування ухвали апеляційного суду з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження).

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 22 грудня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов