Справа № 442/5909/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/3904/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої Савуляка Р.В.

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,

за участі секретаря Фейір К.О.,

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Крамара О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про припинення права власності, визнання права власності, виплатити грошової компенсації та скасування державної реєстрації в реєстрі прав власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення права власності, визнання права власності, виплатити грошової компенсації та скасування державної реєстрації в реєстрі прав власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він ( ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками будинковолодіння АДРЕСА_1 та їм належні наступні частки: 2/9 - ОСОБА_1 , 5/9 - ОСОБА_2 та 2/9 - ОСОБА_3 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Наявність у відповідача ( ОСОБА_3 ) частки у праві власності на спірний будинок створює позивачу перешкоди у володінні ним, так як відповідач не несе витрат по утриманню будинку та не проявляє до нього інтересу. Виділити відповідачу в натурі його частку не можливо, оскільки така є не значною.

Оскільки між ними існують неприязні відносини, то спільно користуватися без перешкоджання іншим співвласникам не можливо, а тому позивач з урахуванням уточнених вимог просив у судовому порядку припинити право власності ОСОБА_3 на 2/9 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 із виплатою їй вартості цієї частки в сумі 111 142 гривні та визнати за ним право на цю частину.

Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2019 року позов задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_3 на 2/9 частини будинку у АДРЕСА_1 шляхом виплатити грошової компенсації в сумі 111 142 (сто одинадцять тисяч сто сорок дві) гривні.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/9 частини будинку у АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_3 .

Ухвалено виплатити ОСОБА_3 з депозитного рахунку суду грошову компенсацію в сумі 111 142 (сто одинадцять тисяч сто сорок дві) гривні.

Скасовано державну реєстрацію в реєстрі прав власності на нерухоме майно права власності ОСОБА_3 на 2/9 частини будинку у АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в сумі 5889 грн. 72 коп.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2019 року від 29 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2019 року залишено без задоволення.

Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2019 року оскаржила ОСОБА_3 .

Зазначає, що не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи та вважає, що суд порушив її конституційне право на участь у судовому розгляді, не забезпечив їй можливості надати докази та навести доводи.

Посилається на те, що експерт, який провадив дослідження не був попереджений судом про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від надання висновку чи за надання висновку, що містить завідомо неправдиві відомості, тому вважає, що висновок експертного інженерно-технічного дослідження № 7-15 від 25.05.2015 року за заявою ОСОБА_1 не може мати для суду жодного доказового значення, оскільки не є висновком судового експерта зі всіма правовими наслідками такого.

Звертає увагу на відсутність обґрунтування виплати їй у вересні місяці 2019 року грошової компенсації 57 752 грн. в цінах станом на травень 2015 року без урахування відповідних індексів інфляції. Крім цього, судом не з`ясовано з яких причин у співвласників виникають непорозуміння з приводу користування спільним майном, не з`ясував можливості виділення 2/9 частини спірного майна в натурі шляхом перебудови чи переобладнання.

Вважає, що вона була позбавлена можливості подати клопотання про призначення додаткової судової будівельної експертизи для з`ясування технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані приміщення.

Звертає увагу на те, що компенсація може бути надана співвласнику лише за його згодою та суд не має права за своїм рішенням примусово призначати співвласнику компенсацію.

Просить скасувати заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо заперечень на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції,ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Державним нотаріусом Першої Дрогобицької нотаріальної контори Бекиш В.О. та зареєстрованого в реєстрі № 1705 від 08.06.2004р., ОСОБА_1 належить 2/9 ід.ч. будинковолодіння АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 згідно договору дарування р.№ 798, від 12.12.2008р. посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Куртяк О.С., належить 5/9 ід.ч. будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Радзієвською О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 431 від 13.08.2014р, ОСОБА_3 належить 2/9 ід.ч. будинковолодіння АДРЕСА_1 бичі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з аналізу зазначеної норми права у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 21, 24 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 361 ЦК України слід дійти висновку, що право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки майна не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи.

У відповідності до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно висновку експертного інженерно-технічного дослідження №7-15 від 25.05.2015 року вартість 2/9 ід.ч. (частка ОСОБА_3 ) домоволодіння АДРЕСА_1 становить 54752,00 грн.; виділити в натурі 2/9 частки будинку АДРЕСА_1 у відповідності до вимог державних будівельних норм та правил, без зміни основних конструктивних елементів житлового будинку, технічно неможливо.

Згідно висновку експерта № 2506 судової оціночно-земельної експертизи від 25.01.2018 року вбачається, що вартість 2/9 ід.ч. (частка ОСОБА_3 ) земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 становить 56390,00 грн.

Відповідно до ст. 365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у правах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року при визначенні грошової компенсації, суд повинен виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору.

Як встановлено судом, між сторонами існують непорозуміння з приводу користування спільним майном, спірний будинок побудований близько ста років тому, потребує капітального ремонту для збереження цілісності.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не можуть розпочати відновлювальні роботи у будинку за відсутності на це згоди ОСОБА_4 .

Частка ОСОБА_3 у будинковолодінні є незначною і не може бути виділена в натурі, припинення права на частку не завдасть їй істотної шкоди.

Як видно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 382,6 кв.м. та квартира за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.66), тому припинення її 2/9 частки у будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 не завдасть її шкоди.

Згідно наявних в матеріалах справи квитанцій позивачем сплачено на депозитний рахунок суду грошову компенсацію за 2/9 частки ОСОБА_3 частку у будинку в АДРЕСА_1 в сумі 54752 гривень та земельної дівлянки в сумі 59390 гривень.

Питання про призначення додаткової судової будівельної експертизи для з`ясування технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані приміщення ОСОБА_3 не ставились ні в суді першої ні апеляційної інстанції, як і не подано альтернативних висновків спеціалістів про вартість її частки у будинковолодінні на даний час.

За таких обставин суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позов ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2020 року.

Головуючий Савуляк Р.В.

Судді: Ванівський О.М.

Мельничук О.Я.