ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 травня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/2119/19

Головуючий у першій інстанції - Іващенко А. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/732/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Вінгаль В.М.,

суддів: Кузюри Л.В., Шитченко Н.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,

прізвище судді: Іващенко А.І.; місце ухвалення рішення: м. Новгород-Сіверський,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, від якого вони мають спільних дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З початку 2019 року шлюбні стосунки між учасниками справи були припинені. Діти проживають разом з позивачем. Відповідач має постійне місце роботи, згода щодо участі його в утриманні спільних дітей між ними відсутня, а тому позивач просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання спільних дітей у розмірі 1/3 частки від його доходу.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з 24 грудня 2019 року до досягнення ними повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 840,80 судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За доводами апеляційної скарги, ОСОБА_1 не надала до суду доказів того, що діти проживають з нею, а відповідач ухиляється від утримання дітей. Заявник наголошує на тому, що малолітні діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з ним і перебувають на його утриманні, що підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов від 06, 07 березня 2020 року. Також заявник не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з нього на користь держави судового збору у сумі 840,80 грн, оскільки позивач звернулася до суду з позовом 24 грудня 2019 року, тому підлягало стягненню 768,40 грн судового збору, а не 840,80 грн.

У наданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила залишити в силі рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу відповідача відхилити.

Заслухавши голову судового засідання, дослідивши матеріали даної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з передбаченого ст.180 СК України обов`язку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, зваживши на те, що домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні малолітніх дітей не досягнуто.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 12.02.2020 року, ОСОБА_1 винаймає квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , разом з двома малолітніми дітьми - ОСОБА_3 , 2014 року народження, та ОСОБА_5 , 2017 року народження.

Частиною першою статті 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року встановлено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Частинами 1-3 ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно із ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст.182 СК України).

Зважаючи на те, що за обставинами справи встановлено, що малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з матір`ю (позивачем), домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні малолітніх дітей не досягнуто, беручи до уваги принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання дітей, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з 24 грудня 2019 року до досягнення ними повноліття.

Додані до апеляційної скарги акти обстеження житлово-побутових умов від 06, 07 березня 2020 року не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки не були подані до суду першої інстанції, та надані відповідачем лише при поданні апеляційної скарги, при цьому доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього не зазначено. Відповідно до протоколу Новогород - Сіверського районного суду Чернігівської області, відповідач ОСОБА_2 приймав участь у судовому засіданні, жодних клопотань не заявляв (а.с.14). Крім того, апеляційний суд зважає на те, що складений 06 березня 2020 року акт обстеження житлово-комунальних умов за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджує лише те, що за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , син ОСОБА_3 , 2014 року народження, донька ОСОБА_5 , 2017 року народження, а також те, що о 16 год. 30 хв. по вказаній адресі знаходяться діти ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , свідки дітей за вказаною адресою бачать постійно. Акт обстеження житлово - побутових умов, складений 07 березня 2020 року за іншою адресою: АДРЕСА_3 підтверджує лише те, що на момент перевірки об 11 годині в помешканні ОСОБА_8 знаходилася онука ОСОБА_5 . Таким чином, акти обстеження житлово-побутових умов від 06, 07 березня 2020 року не підтверджують проживання сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_5 разом з відповідачем і перебування їх на його утриманні. Також зазначеного не підтверджують додані до апеляційної скарги копії платіжних документів про оплату одягу, продуктів харчування, медикаментів, сплату за дитячий садок.

Проте заслуговують на увагу доводи заявника в частині незгоди із стягненням з нього в дохід держави 840,80 грн судового збору.

Позовна заява подана ОСОБА_1 24.12.2019 року. Відповідно до підпункту 1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з даним позовом необхідно було сплатити судовий збір в сумі 768,40 грн. Позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст.141 ЦПК України та у зв`язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 , із відповідача в дохід держави підлягало стягненню 768,40 грн. судового збору, а тому рішення суду в частині стягнутого з відповідача судового збору слід змінити.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 382, 383, 384, 389-391 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2020 року змінити в частині стягнутого судового збору, зменшивши суму стягнутого з ОСОБА_2 (ідн.№ НОМЕР_1 ) в дохід держави судового збору з 840 грн 80 коп. до 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Голова судового засідання

Судді