Справа № 323/2088/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2020 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

при секретарі - Тахтаул А.Л.,

розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 та приватний нотаріус Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцов О.В., про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

31.08.2020 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшла заява ОСОБА_3 про встановлення факту її проживання спільно з ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , на момент відкриття спадщини за ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилалась на те, що вона та заінтересована особа ОСОБА_2 є онучками ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка за життя залишила заповіт, яким заповіла все своє майно ним обом в рівних частках. При цьому ОСОБА_2 проживала та проживає в Одеській області, а заявник ОСОБА_1 , хоча й зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , на момент смерті спадкодавця ОСОБА_4 проживала разом з нею за АДРЕСА_1 , здійснюючи постійний догляд за бабусею, яка в силу віку не могла самостійно себе обслуговувати.

У липні 2020 року заявник звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак отримала відмову у вчиненні цієї нотаріальної дії з посиланням на відсутність доказів її проживання за місцем проживання спадкодавця ОСОБА_4 .

За ствердженням заявника, факт такого проживання може бути встановлений лише в судовому порядку, для чого вона й звернулась до суду.

Ухвалою від 02.09.2020 року було відкрите провадження у справі, а в порядку підготовки до судового розгляду від приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцова О.В. була витребувана належним чином завірена копія спадкової справи № 64/2020, заведена після смерті ОСОБА_4 .

В судове засідання учасники справи не з`явились, подавши заяви про розгляд справи без їх участі. По суті заяви заінтересована особа ОСОБА_2 її підтримала, а приватний нотаріус Студенцов О.В. поклався на розсуд суду.

Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

До справ окремого провадження належать справи належать справи встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Як випливає з ч. 1 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд може розглядати справи про встановлення фактів, перелічених у частині першій вказаної статті, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як випливає із змісту заяви ОСОБА_1 , у зв`язку із смертю ОСОБА_4 за нею відкрилась спадщина за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Студенцовим О.В. 25.02.2015 року (реєстр. № 169). За змістом цього заповіту ОСОБА_4 заповіла все своє майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках.

В матеріалах спадкової справи № 64/2020, заведеної після смерті ОСОБА_4 , міститься заява ОСОБА_1 від 06.07.2020 року, в якій зазначено, що вона, ОСОБА_1 , не прийняла спадщину за законом та за заповітом, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 , але просить видати їй свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом. При цьому жодних документів на підтвердження права ОСОБА_1 на спадкування за законом у спадковій справі немає.

Крім того, в матеріалах спадкової справи відсутня заява ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини, яка залишилась після ОСОБА_4 , а наявна в матеріалах цієї цивільної справи заява ОСОБА_2 від 07.07.2020 року (реєстр. № 479), посвідчена приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П., про те, що ОСОБА_2 не претендує на отримання спадщини, не містить чітко висловленого волевиявлення на відмову від спадщини. Також із змісту цієї заяви не зрозуміло, чи не претендує ОСОБА_2 на отримання спадщини лише за заповітом, чи будь-якої спадщини.

Немає в матеріалах справи й відомостей про відсутність інших спадкоємців за законом (наприклад, батьків заявника та заінтересованої особи).

Суд також зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і у визначений законом строк не заявив про відмову від неї.

Заявник ОСОБА_1 посилається на те, що постійно проживала з ОСОБА_4 та вела з нею спільне господарство з 2010 року. Водночас суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто у 2010 році їй виповнилось лише 14 років, тобто вона не мала повної дієздатності й сама потребувала піклування від батьків чи інших законних представників, а до 31.10.2010 року місцем її проживання в будь-якому разі вважалось місце проживання її батьків чи інших законних представників. Однак відомості про таких осіб в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, з матеріалів справи суд вбачає наявність спору про право на спадщину, а встановлення факту, на який посилається заявник, не виключає необхідності в наступному вирішенні в судовому порядку питання про право спадкове.

Наведені обставини унеможливлюють встановлення факту, на який вказує ОСОБА_1 , в порядку окремого провадження.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 293, 294, 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 та приватний нотаріус Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцов О.В., про встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , на момент відкриття спадщини за ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду за захистом своїх спадкових прав в порядку позовного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом п`ятнадцяти днів з дня підписання. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.М. Мінаєв