18.08.2020 Справа № 758/4333/18
Провадження № 2/756/1266/20
Справа № 758/4333/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарі Шершньові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 10.08.2015 року між його дружиною ОСОБА_3 та приватним підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір на виготовлення та поставку меблів на суму 14 300 грн., а саме два комплекту меблів згідно графічного зображення та сплачено покупцем завдаток у розмірі 7 500 грн. Відповідно до умов договору термін доставки становив до 28-29 серпня 2015 року. Однак у вказаний день було доставлено лише один комплект меблів, який не відповідав умовам договору. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина і він вступив у право спадкування після її смерті.

Оскільки приватним підприємцем ОСОБА_2 виготовлені меблі з порушенням узгоджених розмірів, з порушенням строків доставки та вимог щодо її якості та комплектності, ОСОБА_1 просить суд розірвати договір, стягнути із відповідача 14 300 грн. матеріальну шкоду, штрафні санкції у розмірі 13 680 грн. та 65 000 грн. компенсації моральної шкоди.

У поданому відзиві ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, оскільки ОСОБА_1 жодного відношення до укладеного договору немає, виготовлені меблі на замовлення дружини позивача повністю відповідала узгодженим графічним зображенням та іншим умовам договору.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 просив задовольнити позов повністю та врахувати зауваження на відзив з наведеними ним перерахунками штрафних санкцій, відповідно до яких сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 18.09.2016 року по 18.09.2019 року складає 2 575 грн. 68 коп., інфляційні збитки за вказаний період складає 10 378 грн. 94 коп. та 8 000 грн. в рахунок відшкодування юридичних послуг.

В письмових запереченнях ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю (а.с. 120-125).

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини.

ОСОБА_2 та його представник просили відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 82 ЦПК України).

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 10.10.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 176).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 5).

Зі змісту договору про поділ спадкового майна від 06.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є спадкоємцями за законом І черги, в рівних частках та ОСОБА_6 є спадкоємцями за законом ІІ черги після померлої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 20-21).

Як визначено у ст. 1266 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За таких обставин, до ОСОБА_1 , як до спадкоємця ОСОБА_3 перейшли усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі і за цивільно-правовими договорами стороною яких вона була за життя.

Так, за життя, 10.08.2015 року ОСОБА_3 (замовник) укладено з приватним підприємцем ОСОБА_2 (виконавець) укладено договір про надання послуг про виготовленню меблів за умовами якого замовник доручає виконавцю виготовити роботи з виготовлення меблів згідно графічного зображення та специфікації, що додається та є невід`ємною частиною цього договору. Ціна договору склала 14 300 грн., передоплата - 7 500 грн. та після установлення меблів та підписання акту прийому-здачі № 2 замовником проведено остаточний розрахунок із виконавцем в розмірі 4 000 грн. Строк доставки 28-29 серпня 2015 року. Пунктом 1.3. цього договору передбачено, що у випадку виникнення доповнень та змін в графічному зображенні та специфікації після оформлення і підписання цього договору, виконуються оформлення нового договору з перерахунком вартості та строків його виконання (а.с. 42-43).

Графічні зображення до договору на виготовлення меблів від 10.08.2015 року містить повний технічний опис замовлених меблів, а саме: закритої та відкритої шафи, їх колір, розміри, товщину ДВП з якого підлягає виготовленню, а також підписаний ОСОБА_3 з поміткою «замовник с графічним зображенням та специфікацією згоден, розміри перевірені, затверджені» (а.с. 109, 110).

Як вбачається із претензії від 20.10.2015 року від імені ОСОБА_3 адресованої приватному підприємцю ОСОБА_2 , вона відмовляється від прийняття меблів з посиланням на їх неналежну якість, а також пропонує повернути сплачений аванс у розмірі 7 500 грн., претензія ОСОБА_3 не підписана (а.с. 96, 97).

Зі змісту претензії від 29.10.2015 року підписаної ОСОБА_3 та адресованої приватному підприємцю ОСОБА_2 , вбачається, що вона відмовляється від прийняття меблів з посиланням на їх неналежну якість, а також пропонує повернути сплачений аванс у розмірі 11 500 грн. (а.с. 137, 138).

У судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які на час виникнення спірних правовідносин перебували у трудових відносинах з приватним підприємцем ОСОБА_2 , надали покази про те, що меблі виготовлені відповідно до узгодженої з ОСОБА_3 специфікацією та графічним зображенням. Після виготовлення були доставлені на а дресу замовника. Після їх монтажу чоловіком ОСОБА_3 - ОСОБА_1 було висловлено претензії щодо виготовленої відкритої шафи, у зв`язку із чим її було повернуто на виробництво де вона знаходиться по сьогоднішній день, оскільки замовник відмовляється її приймати. Претензії також мали місця щодо зборки закритої шафи, однак вона залишилась у замовника. Також ОСОБА_1 не влаштувало товщина ДСП з якої виготовлені меблі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що при виготовлені спірних меблів приватним підприємцем ОСОБА_2 використано більш тонку ДСП ніж замовлялось. Закрита шафа ним не приймається, оскільки не відповідала умовам замовлення, крім того ним вже виготовлено нову. Закрита шафа залишена та перебуває у користуванні.

Разом з цим, аналіз графічного зображення до договору на виготовлення меблів, укладеного 10.08.2015 року між ОСОБА_3 та приватним підприємцем ОСОБА_2 свідчить про те, що при виготовленні спірних меблів виробником використовувалось ДВП за узгодженими технічними параметрами, що також підтверджено показами свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування.

Продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:

1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Системний аналіз цих норм свідчить про те, що істотним недоліком, що виник з вини виробника товару (продавця, виконавця) та надає споживачеві право на розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми, в тому числі, є відхилення продавцем (виробником) від узгоджених з покупцем технічних параметрів (габаритів) проданого товару.

Враховуючи, що в судовому засіданні установлено, те що виготовлені меблі за технічними параметрами (габаритами) відповідають узгодженому між приватним підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , графічному зображенню спірного виробу, яке є невід`ємною частиною укладеного між ними договору, а також те, що більша частина меблів була фактично прийнята позивачем та перебуває у його користуванні, від прийняття іншої частини він відмовляється при чому не ставить питання про пропорційне зменшення вартості виробу, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для розірвання спірного договору.

За таких обставин позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 133, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Оболонський районний суд міста Києва в тридцятиденний строк з дня складення його повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя