Провадження № 2/127/3347/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Ан О.В., розглянувши позовну заяву приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 про відшкодування виплаченого страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2020 ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулось до суду з позовом відповідно до якого просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 15237,60 грн шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Мотивувало тим, що як страховик винної у ДТП особи ОСОБА_1 виплатило потерпілій стороні страхове відшкодування. При цьому оскільки відповідач самовільно залишив місце ДТП, позивач має право зворотної вимоги до нього.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Положення статті 28 ЦПК України встановлюють правила альтернативної підсудності, тобто підсудності справи за вибором позивача. Частиною 6 вказаної статті визначено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу, яким передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Тобто, між сторонами виник цивільно-правовий спір щодо регресного відшкодування сплачених позивачем коштів.

Таким чином спірні правовідносини виникли з приводу стягнення виплаченого відшкодування, а не заподіяння шкоди, тому правила альтернативної підсудності застосуванню не підлягають.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.08.2019 року справі № 752/22030/18.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії» («Zand v. Austria», заява № 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine», заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24). Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Згідно ч. 9 ст. 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи викладене даний позов не підсудний Вінницькому міському суду Вінницької області та підлягає передачі на розгляд до Калинівського районного суду Вінницької області.

На підставі викладеного та керуючись статтями 27, 28, 31, 32, 260, 353 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Матеріали позовної заяви приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 про відшкодування виплаченого страхового відшкодування - передати на розгляд до Калинівського районного суду Вінницької області.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: