Провадження №22-ц/812/1522/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 вересня 2020 року м. Миколаїв

справа № 489/6477/19

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва, постановлену 30 липня 2020 року під головуванням судді Рум`янцевої Н.О., повний текст судового рішення складений цього ж дня,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

Позивач зазначав, що 27 квітня і 20 серпня 2011 року між ним та ОСОБА_5 було укладено два договори позики, за умовами яких останній отримав 94 000 доларів США та зобов`язався повернути їх до 26 вересня 2011 року, проте свій обов`язок не виконав. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після смерті боржника спадщину прийняли його дружина ОСОБА_2 та діти ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 . Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 29 березня 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 08 серпня 2019 року, у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсними договори позики, укладені 27 квітня та 20 серпня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Посилаючись на те, що у відповідачів, як спадкоємців ОСОБА_5 , виник обов`язок повернути отримані останнім грошові кошти в межах прийнятої спадщини, просив стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у солідарному порядку на його користь 482 067 грн. 16 коп., а також 3 % річних за прострочення виконання боржниками грошового зобов`язання у сумі 36 690 грн.

27 липня 2020 року позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та встановлення заборони відчуження на: квартиру АДРЕСА_1 ; транспортний засіб МАN 18224, номерний знак НОМЕР_1 ; транспортний засіб МАN 14264, номерний знак НОМЕР_2 ; транспортний засіб МАN 18225, номерний знак НОМЕР_3 ; транспортний засіб МАN 12262, номерний знак НОМЕР_4 ; транспортний засіб МАN 18264, номерний знак НОМЕР_5 ; транспортний засіб МАN 18224, номерний знак НОМЕР_6 ; транспортний засіб МАN 12192, номерний знак НОМЕР_7 ; транспортний засіб Audi А4, номерний знак НОМЕР_8 ; транспортний засіб ВМW 740і, номерний знак НОМЕР_9 ; транспортний засіб Volkswagen LT45, номерний знак НОМЕР_10 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 30.11.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 3821; договору дарування від 30.11.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 3819; свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Дворецькою О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1874. Накладено арешт на:- транспортний засіб МАN 18224, номерний знак НОМЕР_1 ; - транспортний засіб МАN 14264, номерний знак НОМЕР_2 ; - транспортний засіб МАN 18225, номерний знак НОМЕР_3 ; - транспортний засіб МАN 12262, номерний знак НОМЕР_4 ; - транспортний засіб МАN 18264, номерний знак НОМЕР_5 ; - транспортний засіб МАN 18224, номерний знак НОМЕР_6 ; - транспортний засіб МАN 12192, номерний знак НОМЕР_7 ; - транспортний засіб Audi А4, номерний знак НОМЕР_8 ; - транспортний засіб ВМW 740і, номерний знак НОМЕР_9 ; - транспортний засіб Volkswagen LT45, номерний знак НОМЕР_10 , які належать ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати зазначену ухвалу суду. На думку апелянта, висновок суду про те, що між сторонами виник спір і невжиття заходів забезпечення позову у разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, є помилковим. Судом не враховано, що обраний позивачем вид забезпечення позову є неспівмірним із предметом позову - стягнення грошових коштів, до того ж такий спір вже був предметом розгляду у цивільній справі № 489/1222/13-ц і його вирішено. Крім того, задоволення заяви про забезпечення позову порушує права відповідачів на володіння, користування та розпорядження належним їм майном. Також апелянт зазначала, що судом не було враховано той факт, що за період існування спірних відносин між сторонами починаючи з 2013 року відповідачами жодного разу не було зроблено спроб реалізувати своє майно, а тому позивач не довів наявність підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Також апелянт вказувала, що судом розглянуто заяву про застосування заходів забезпечення позову за відсутності учасників справи, не повідомлених належним чином про дату, час та місце судового засідання, що є порушенням процесуальних норм та підставою скасування судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Бережнов Є.В. - просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін. Зазначає, що нормами ч.1 ст. 153 ЦПК України не встановлено обов`язок суду повідомляти учасників справи про розгляд вказаного питання, а тому розгляд судом питання про забезпечення позову без повідомлення учасників справи відповідає нормам процесуального права. Щодо тверджень апелянта про відсутність ризиків реальної загрози невиконання рішення, то зазначене, на думку представника ОСОБА_1 , спростовується тривалою протиправною поведінкою ОСОБА_2 стосовно небажання виконувати обов`язок з повернення грошових коштів, переданих за визнаними згодом недійсними договорами позики. Щодо посилань апелянта на те, що судом не було враховано, що за період існування спірних відносин між сторонами починаючи з 2013 року відповідачами жодного разу не було зроблено спроб реалізувати своє майно, то це майно з 15 квітня 2013 року по 24 липня 2020 року перебувало під арештом, накладеним судом з метою забезпечення позову ОСОБА_1 у цивільній справі № 489/1222/13-ц. Також адвокат Бережнов Є.В. вважає необгрунтованим твердження апелянта про неспівмірність позовних вимог, так як позивач вважає вартість арештованого майна рівною з розміром боргу перед ним, а апелянтом доказів іншої вартості майна не надано.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Кучерява Т.Ю. - підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги.

Представник позивача -- адвокат Бережнов Є.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на неї, та просив оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів про забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Накладення арешту на майно відповідача є одним із видів забезпечення позову відповіднодо пункту 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Предметом позову ОСОБА_1 є майнова вимога вимога про стягнення коштів в загальному розмірі 518 757 грн. 16 коп.

Доказів того, що вартість майна є значно меншою із ціною заявленого ОСОБА_1 позову матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції правильно врахував характер правовідносин сторін, той факт, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі його задоволення.

За такого, посилання апеляційної скарги на неспівмірність застосованого судом заходу забезечення позову не можуть бути прийняті до уваги.

Посилання апеляційної скарги на вирішення судом аналогічного спору сторін не можуть бути прийняті до уваги, оскільки юридичні наслідки, пов`язані із недійсністю на підставі ст. 225 ЦК України договорів позики щодо поверненню сторін у попередній стан (реституцією), не були предметом судового розгляду у справі № 489/1222/13-ц.

Також не можна вважати обгрунтованими доводи апелянта про те, що судом не враховано, що позивач не довів наявність підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Так, посилання апеляційної скарги на те, що починаючи з 2013 року відповідачі не здійснювали дій з відчуження майна, не доводять того, що відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки вказане майно з 15 квітня 2013 року по 24 липня 2020 року перебувало під арештом, накладеним судом з метою забезпечення позову ОСОБА_1 у цивільній справі № 489/1222/13-ц.

Крім того, з пояснень ОСОБА_2 , в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції вбачається, що на теперішній час усі вантажні транспортні засоби, на які накладено арешт, фактично нею відчужено іншим особам на підставі відповідних доручень.

Такі обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про наявність реальних ризиків того, що у разі невжиття заходів забезпечення позову це може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі, якщо позов ОСОБА_1 буде задоволено.

При цьому, колегія суддів враховує, що законодавством збалансовані права як особи, яка ініціює питання про забезпечення позову, так і особи, щодо якої такі заходи застосовані (ст.ст. 154, 159 ЦПК України). Арешт майна зводиться лише до тимчасового обмеження прав власника щодо розпорядження майном до вирішення спору по суті та дотримання цих прав гарантується можливістю застосування правового механізму зустрічного забезпечення та відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову.

Не заслуговують на увагу посилання апеляційної скарги на те, що судом розглянуто заяву про застосування заходів забезпечення позову за відсутності учасників справи, не повідомлених належним чином про дату, час та місце судового засідання, що є порушенням процесуальних норм та підставою скасування судового рішення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Отже, суд першої інстанції розглнув заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову у передбачену процесуальним законом порядку.

За такого, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є такою, що постановлена з дотриманням норм закону, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України підлягає залишненню без змін.

Керуючисьст.ст. 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: В.В. Коломієць

Судді І.В. Лівінський

Н.О. Шаманська

Повтий текст постанови складено 05 жовтня 2020 року