Справа № 127/3323/20
Провадження № 2/127/2663/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2020 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді - Антонюка В.В.,

за участі секретаря - Горденко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення по сплаті аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення по сплаті аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.09.2003 року по 30.03.2015 року, на даний час шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу у сторін народились діти: донька - ОСОБА_3 , 2013 року народження та син - ОСОБА_4 , 2004 року народження.

Діти після розірвання шлюбу залишились проживати із позивачем, спочатку в м. Бар, Вінницької області, а на даний час зареєстровані та проживають разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що в зв`язку із тим, що відповідач не бажав добровільно надавати їй допомогу на утримання дітей, вона звернулась із позовом до суду і за рішенням Барського районного суду Вінницької області від 17.03.2015 року по справі за №125/230/15ц з відповідача на користь позивача на утримання дітей стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частки від усіх доходів, але не менше як 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дати подання позову і до досягнення дітьми повноліття.

В подальшому, рішенням Барського районного суду Вінницької області від 07.02.2018 року по справі №125/1630/17 з відповідача на користь позивача стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів за період з січня 2015 року по 31.07.2017 року в сумі 10 354,18 грн.

Після винесення рішення відповідач продовжував не виконувати рішення суду про стягнення з нього аліментів та не сплачує аліменти, згідно виданих Барським ВДВС розрахунків заборгованості по аліментах, борг відповідача по сплаті аліментів на утримання дитини станом на 01.01.2020 року становить 96 030,91 грн.

В зв`язку із зазначеним, позивач звернулась до суду із позовом про стягнення пені за прострочення по сплаті аліментів з 01.08.2017 року по 10.02.2020 року в розмірі 265 935,09 грн.

03.06.2020 року Вінницьким міським судом Вінницької області винесено заочне рішення яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення по сплаті аліментів задоволено повність.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 175 456 (сто сімдесят п`ять тисяч чотириста п`ятдесят шість) гривень 40 копійок як неустойку (пеню) за весь час прострочення сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , 2004 року народження та ОСОБА_4 , 2004 року народження за період з 01.08.2017 року по 01.01.2020 року, включно.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави 840,80 грн. судового збору.

02.07.2020 року відповідач ОСОБА_4 подав заяву про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.06.2020 року, оскільки відповідач вважає, що рішення є незаконним та підлягає скасуванню, так як він не отримував ні копії позовної заяви із доданими документами, ні судових повісток, а ні інших документів, що позбавило права на захист. Відтак, відповідач не міг з`явитися в судове засідання та скористатися своїм процесуальним правом на надання письмових заперечень на позовну заяву.

Ухвалою суду 05.08.2020 року скасовано заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.06.2020 року та справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, надала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 62 000 грн. як неустойку (пеню) за весь час прострочення сплати аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , 2004 року народження та ОСОБА_4 , 2004 року народження за період з 01.08.2017 року по 01.01.2020 року, включно та розгляд справи проводити у її відсутність та відсутність її представника.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність його представника, не заперечив щодо задоволення зменшених позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка зокрема проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.09.2003 року по 30.03.2015 року та шлюб між ними розірвано.

Від шлюбу у сторін народилися двоє дітей: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво серії НОМЕР_1 від 17.09.2013 року та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво серії НОМЕР_2 від 10.03.2004 року.

Як вбачається із довідки Департаменту житлового господарства Міського комунального підприємства "Управляюча компанія "Київська" № 358 від 23.02.2020 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані та проживають разом із ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 .

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 17.03.2015 року по справі за №125/230/15ц з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частки від усіх доходів, але не менше як 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дати подання позову і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до рішення Барського районного суду Вінницької області від 07.02.2018 року по справі №125/1630/17 з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів за період з січня 2015 року по 31.07.2017 року в сумі 10 354,18 грн.

Згідно розрахунків, виданих Барським відділом ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, заборгованість по аліментах ОСОБА_4 станом 01.07.2020 року становить 102 008,1 грн.

Як вбачається із квитанції №68 від 26.08.2020 року, ОСОБА_4 оплатив в рахунок аліментів 40 000 грн.

Відповідно до положень статей 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

З огляду на вказане, суд приходить до переконання, що батьки зобов`язані забезпечувати дитину всім необхідним, однак в межах своїх фінансових можливостей.

В судовому засіданні встановлено, що заборгованість за аліментними зобов`язаннями утворилась саме з вини відповідача.

Частиною першою ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до положень п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

За змістом ст. 196 СК України, пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість, неустойка за прострочення сплати аліментів нараховується не на всю суму заборгованості в арифметичній прогресії, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за кожен день прострочення без її накопичення в прогресії, сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється.

Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів.

Згідно Постанови ВП Верховного Суду від 25 квітня 2018 року № 572/1762/15-ц зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Позивачем зменшено розмір заявлених позовних вимог в зв`язку із тим, що відповідач погасив заборгованість по аліментах в сумі 40 000 грн. та вона просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 62 000,00 грн.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, повне визнання відповідачем уточнених позовних вимог, розглянувши справу в межах заявлених вимог, та враховуючи вимоги ст. 196 СК України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення уточнених позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 195, 196 СК України, ст.ст. 4, 7, 12, 13, 81, 89, 141, 244, 263, 273 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 62 (шістдесят дві тисячі) гривень як неустойку (пеню) за весь час прострочення сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , 2004 року народження та ОСОБА_4 , 2004 року народження за період з 01.08.2017 року по 01.01.2020 року, включно.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 840,80 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 10.09.2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_4 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя: