Постанова

Іменем України

14 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 369/10006/17

провадження № 61-35777св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,

Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Барселона Ю Ей»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 грудня 2017 року у складі судді Ковальчук Л. М. та постанову Апеляційного суду Київської області від 27 березня 2018 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Лівінського С. В., Коцюрби О. П.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Барселона Ю Ей» (далі - ТОВ «Барселона Ю Ей») про стягнення пені за несвоєчасне виконання умов договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 березня 2016 року між позивачами та ТОВ «Барселона Ю Ей» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 72-ШЛ/Б2/102, відповідно до якого покупцями придбано квартиру АДРЕСА_1 .

Вартість майнових прав на квартиру на момент підписання договору становила 731 430 грн, виходячи з вартості майнових прав за 1 кв. м - 12 900,00 грн.

Згідно з умовами додаткової угоди до договору від 13 лютого 2017 року вартість майнових прав становить 753 360,00 грн.

Умовами договору купівлі-продажу майнових прав передбачено, що право власності на майнові права на об`єкт нерухомості виникає після оформлення акту приймання-передачі майнових прав та сплати 100 % вартості майнових прав.

За умовами договору позивачі виконали свої зобов`язання та здійснили 100 % оплату вартості майнових прав в сумі 753 360,00 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «Барселона Ю Ей» від 15 лютого 2017 року за № 32 та актом приймання-передачі майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 .

16 лютого 2017 року зареєстровано право власності на вказану квартиру.

Пунктом 2.6. договору купівлі-продажу майнових прав передбачено, що запланований термін введення в експлуатацію об`єкту нерухомості - 2 квартал 2016 року, тобто 30 червня 2016 року.

Листами від 28 червня 2016 року за № 217 та № 218 ТОВ «Барселона Ю Ей» повідомив про продовження строку прийняття в експлуатацію об`єкту нерухомості до трьох місяців, тобто до 30 вересня 2016 року.

Об`єкт нерухомості був введений в експлуатацію 20 грудня 2016 року.

Розмір пені за несвоєчасне виконання ТОВ «Барселона Ю Ей» своїх зобов`язань за договором не встановлювався.

У зв`язку з порушенням ТОВ «Барселона Ю Ей» терміну виконання своїх зобов`язань за договором на 80 днів, 13 вересня 2017 року на адресу ТОВ «Барселона Ю Ей» було направлено претензію щодо сплати пені за прострочення виконання зобов`язання на суму 1 755 432 грн, однак дана вимога виконана не була.

Оскільки ТОВ «Барселона Ю Ей» порушено зобов`язання за договором, тому відповідно до статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягає стягненню нарахована пеня, яка визначена з розрахунку 21 942,90 грн за один день прострочення (3 % від суми 731 430,00 грн), що становить 1 755 432,00 грн за 80 днів прострочення виконання зобов`язання за договором.

Таким чином, з урахуванням зменшення позовних вимог просили стягнути з ТОВ «Барселона Ю Ей» на користь позивачів пеню за несвоєчасне виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав за № 72-ШЛ/Б2/102 від 29 березня 2016 року у розмірі 350 000,00 грн.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 грудня 2017 року позов задоволено частково; стягнуто з ТОВ «Барселона Ю Ей» пеню за несвоєчасне виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав від 29 березня 2016 року № 72-ШЛ/Б2/102 на користь ОСОБА_1 в розмірі 29 257,20 грн та ОСОБА_2 в розмірі 29 257,20 грн, що в загальному розмірі становить 58 514,40 грн; в решті позову відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з відповідача підлягає стягненню пеня за період прострочення строків виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру за період з 01 жовтня 2016 року по 19 грудня 2016 року за 80 днів у розмірі 58 514,40 грн, як то передбачено пунктом 6.3. зазначеного договору, а саме: у розмірі 0,1 % від загальної вартості майнових прав за кожен день прострочення.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 27 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково; апеляційну скаргу ТОВ «Барселона Ю Ей» задоволено; рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 грудня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що сторони на власний розсуд погодили і обрали спосіб забезпечення зобов`язання - неустойку у вигляді штрафу, що передбачено п. 6.3. договору купівлі-продажу майнових прав, тому позовні вимоги про застосування до відповідачів іншого виду відповідальності у вигляді пені, відповідно до статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, оскільки відповідальність за порушення зобов`язання чітко визначена істотними умовами договору.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2019 року до Верховного Суду ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ,посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули уваги на те, що відповідачем порушено строки введення будинку в експлуатацію, однак судом апеляційної інстанції помилково не застосовано до спірних правовідносин статтю 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Вказують, що квартира не є об`єктом підприємницької діяльності, а тому до спірних правовідносин повинен застосовуватися саме цей закон.

Заперечення (відзив) на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Указана справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що29 березня 2016 року між ТОВ «Барселона Ю Ей» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 72-ШЛ/Б2/102, відповідно до умов п. 2.1. якого продавець продає, а покупці купують майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що визначають загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до пункту 2.2 договору сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є об`єкт нерухомості, розташований в об`єкті капітального будівництва за адресою: АДРЕСА_3 . Об`єктом є квартира (будівельний № 102), кількість кімнат 2, загальна площа 56,7 кв. м, житлова площа 32,3 кв. м, поверх 2, секція Б2.

Згідно із пунктом 3.1 договору продавець зобов`язаний передати покупцям майнові права на об`єкт нерухомості, а покупці прийняти їх. Передача та приймання майнових прав здійснюється сторонами за актом приймання-передачі майнових прав на об`єкт нерухомості після введення об`єкту капітального будівництва в експлуатацію та проведення кінцевих розрахунків за фактично збудовану площу відповідно до технічних паспортів, виданих БТІ. Покупці набувають права власності на майнові права на об`єкт нерухомості після оформлення акту приймання-передачі майнових прав та сплаті 100 % вартості майнових прав.

13 лютого 2017 року між ТОВ «Барселона Ю Ей» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору купівлі-продажу майнових прав від 29 березня 2016 року № 72-ШЛ/Б2/102, відповідно до умов якого сторони погодили та внесли зміни до п. 2.2 договору купівлі-продажу майнових прав: «п. 2.2 сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є об`єкт нерухомості, розташований в об`єкті капітального будівництва за адресою: АДРЕСА_4 , кількість кімнат 2, загальна площа 58,4 кв. м».

Відповідно до пункту 3 додаткової угоди до договору сторони погодили та внесли зміни до пункту 4.2 розділу 4 договору, виклавши його в редакції: «4.2 загальна вартість майнових прав на об`єкт нерухомості на момент укладення цього договору складає 753 360,00 грн. в т. ч. ПДВ 20 % - 125 560,00 грн.

З довідки від 15 лютого 2017 року № 32 убачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у повному обсязі сплатили свої частки вартості майнових прав згідно пункту 4 .2 договору купівлі-продажу майнових прав від 29 березня 2016 року № 72-ШЛ/Б2/102 у розмірі 753 360,00 грн, в тому числі ПДВ 20 % - 125 560,00 грн, що підтверджується банківськими виписками ПАТ «Укрсоцбанк», а саме: ОСОБА_1 - 50 %, що складає 376 680,00 грн в т. ч. ПДВ; ОСОБА_2 - 50 %, що складає 376 680,00 грн, в т. ч. ПДВ. за квартиру АДРЕСА_5 .

Згідно акту приймання-передачі зазначеної квартири НОМЕР_1 від 14 лютого 2017 року ТОВ «Барселона Ю Ей» здійснило будівництво, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли об`єкт нерухомого майна - квартиру НОМЕР_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 лютого 2017 року право власності на квартиру АДРЕСА_5 , зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Листом-повідомленням від 28 червня 2016 року № 217 ТОВ «Барселона Ю Ей» повідомляло ОСОБА_2 про те, що строки, визначені в пунктах 2.5, 2.6 договору, продовжуються до трьох місяців. Також листом-повідомленням від 28 червня 2016 року № 218 ТОВ «Барселона Ю Ей» повідомляло ОСОБА_1 про те, що строки, визначені в пунктах 2.5, 2.6 договору, продовжуються до трьох місяців.

13 вересня 2017 року на адресу ТОВ «Барселона Ю Ей» позивачами направлено претензію щодо сплати пені за прострочення виконання зобов`язання на 80 днів на загальну суму 1 755 432 грн, однак дана вимога виконана не була.

Відповідно до пункту 2.5. договору термін закінчення будівництва встановлено 01 квартал 2016 року. Відповідно до пункту 2.6 договору термін введення в експлуатацію - 2 квартал 2016 року.

Відповідно до п. 2.7. договору продавець має право в односторонньому порядку одноразово змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку одноразово змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до трьох місяців за умови обов`язкового повідомлення про це покупців, і це не буде вважатися порушенням умов цього договору.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX«Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У силу частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із статтями 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожний день прострочення.

Умовами пункту 6.3 договору сторонами визначено та погоджено вид забезпечення виконання зобов`язання, а саме: у разі порушення термінів (строків) виконання взятих на себе зобов`язань, зокрема, що передбачені пунктами 2.5, 2.6 цього договору продавець сплачує на користь покупців неустойку в розмірі 0,1 % від загальної вартості майнових прав, що визначена в пункті 4.2 цього договору.

Виходячи з аналізу зазначених вище норм законодавства та пункту 6.3 договору апеляційний суд дійшов висновку про, що сторонами за порушення строків виконання зобов`язання була передбачена відповідальність - неустойка у вигляді штрафу, а не пені.

Посилання у касаційній скарзі на те, що до квартира купувалася не з метою підприємницької діяльності, а тому до спірних правовідносин помилково не застосовано статтю 10 Закону України «Про захист прав споживачів» є необгрунтованими з огляду на таке.

Частиною першою статті 15 та частиною першої статті 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною другою статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3 % вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 686/6910/16 (провадження № 61-1747св18) зроблено висновок по застосуванню частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та вказано, що «вона поширюється на договори підряду та договори про надання послуг. Відповідно прострочення зобов`язань, що виникли із договору підряду або договору про надання послуг зумовлює нарахування пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) або в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення».

Встановивши, що між позивачами та ТОВ «Барселона Ю Ей» укладено договір купівлі-продажу майнових прав, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про неможливість застосування положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин, оскільки сторони на власний розсуд погодили і обрали спосіб забезпечення зобов`язання - неустойку у вигляді штрафу. Крім того, позивачі не зверталися до суду з вимогами про стягнення неустойки (штрафу), відповідно до умов договору.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційних скарг відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Київської області від 27 березня 2018 року у залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов