Єдиний унікальний номер 740/1665/18
Провадження № 2/741/39/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 07 вересня 2020 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря судового засідання Герасимчук Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 8 листопада 2015 року ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «ВАЗ-211040», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Широкомагерська у м. Ніжин Чернігівської області від вул. Московська зі швидкістю 65 км/год., чим перевищив допустиму швидкість у населеному пункті. Рухаючись із даною швидкістю ОСОБА_2 8 листопада 2015 року о 14 годині 39 хвилин, при виникненні небезпеки для свого руху у вигляді велосипедиста ОСОБА_3 , який рухався у попутному напрямку і став перетинати проїзну частину дороги по вул. Широкомагерська зліва на право відносно напрямку руху автомобіля під його керуванням, проявив неуважність, не своєчасно відреагував на зміну дорожньої обстановки, внаслідок чого біля будинку № 23/2 здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 . У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, та з цими тілесними ушкодженнями був доставлений до Ніжинської центральної міської лікарні від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.3 «б», п. 12.3, п. 12.4 ПДР України, що стало причиною настання ДТП і знаходиться у прямому причинному зв`язку з її наслідками. 8 листопада 2015 року слідчим СВ Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області були внесені відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення № 0001876 та розпочато досудове розслідування. 29 червня 2017 року слідчим СУ ГУ НП в Чернігівській області було вручено ОСОБА_2 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вона (позивач) є дочкою ОСОБА_3 , у зв`язку із кримінальним правопорушенням, вчиненим ОСОБА_2 , понесла витрати на лікування батька у розмірі 11 021,72 грн., на поховання батька, спорудження надгробного пам`ятника та поминальні обіди - у розмірі 57 469,06 грн., і на правову допомогу у кримінальному провадженні у розмірі 25 000 грн. Суспільно-небезпечними діями ОСОБА_2 їй (позивачу) була завдана моральна шкода, яка полягає у втраті батька. У зв`язку із цими подіями вона (позивач) відчуває постійний біль, запаморочення, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт. У неї (позивача) часто проявляються емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудливість, турбують постійні неврози, які проявляються тривогою, страхом та нездатністю в повній мірі зосередитися на основних питаннях її життя. Після смерті батька вона (позивач) змушена постійно приймати ліки та препарати для покращення свого здоров`я, яке раптово погіршилося у зв`язку із смертю батька. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне використання життєвого часу, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Розмір моральної шкоди вона (позивач) оцінює у 150 000 грн.

ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь завдану кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду в розмірі 93 490,78 (11021,72+57469,06+25000) грн. та моральну шкоду у розмірі 150 000 грн.

У судове засідання позивач та її представник - адвокат Кисіль В.Є. не з`явилися, представник подав до суду заяви, в яких зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, заперечує проти ухвалення заочного рішення, просив позов задовольнити, розгляд справи проводити без його участі та участі позивача.

У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти, відзив на позовну заяву не подав.

Суд розглядає справу у загальному порядку в відсутності учасників справи за наявними у ній доказами, оскільки представник позивача заперечував проти проведення заочного розгляду справи та в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 8 листопада 2015 року ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «ВАЗ-211040», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Широкомагерська у м. Ніжин Чернігівської області від вул. Московська зі швидкістю 65 км/год., чим перевищив допустиму швидкість у населеному пункті. Рухаючись із даною швидкістю ОСОБА_2 8 листопада 2015 року о 14 годині 39 хвилин, при виникненні небезпеки для свого руху у вигляді велосипедиста ОСОБА_3 , який рухався у попутному напрямку і став перетинати проїзну частину дороги по вул. Широкомагерська зліва на право відносно напрямку руху автомобіля під його керуванням, проявив неуважність, не своєчасно відреагував на зміну дорожньої обстановки, внаслідок чого біля будинку № 23/2 здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 . У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, та з цими тілесними ушкодженнями був доставлений до Ніжинської центральної міської лікарні від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.3 «б», п. 12.3, п. 12.4 ПДР України, що стало причиною настання ДТП і знаходиться у прямому причинному зв`язку з її наслідками.

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 січня 2018 року ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 68 490,78 грн. матеріальної шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди. Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_2 було звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, що підтверджується копією відповідного вироку (а.с. 14-18).

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 29 березня 2018 року, яка була залишена без змін постановою Верховного Суду від 22 січня 2019 року, вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 січня 2018 року щодо ОСОБА_2 було змінено в частині призначеного покарання, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_2 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три роки. Вирок суду в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу було скасовано та призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 19-24; 104-109).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1201 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

У судовому засіданні встановлено, що внаслідок вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, позивач, як дочка померлого та потерпіла у цьому кримінальному провадженні, понесла витрати на лікування ОСОБА_3 у розмірі 11 021,72 грн. та на його поховання, спорудження нагробного пам`ятника. Позивач просив стягнути витрати на поминальні обіди, у розмірі 57 469,06 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 26-35).

Відповідачем не надано суду доказів на спростування понесення позивачем вказаних витрат.

Однак, ураховуючи положення Закону України «Про поховання та похоронну справу», суд вважає за необхідне зменшити розмір стягуваної з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, оскільки витрати, понесені на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання в розумінні ст. 1201 ЦК України.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 39 447,78 грн.

Частиною 2 ст. 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до частин 1-3 ст. 23 ЦК України, пунктів 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У судовому засіданні встановлено, що у ході розгляду кримінального провадження ОСОБА_1 була подана заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої вона розмір завданої їй матеріальної шкоди зменшила до 5 000 грн., що підтверджується обставинами, викладеними у вироку Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 січня 2018 року (а.с. 14-18).

Ураховуючи вищевикладене, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, обставини дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої батько позивача отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також вимоги розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 5 000 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України до процесуальних витрат належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Частиною 2 ст. 120 КПК України встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Частиною 1 ст. 126 КПК України встановлено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

На підтвердження витрат на правову допомогу, понесених у рамках кримінального провадження № 0001876, позивачем надано копії договору, укладеного між нею та адвокатом Кисіль В.Є. для надання правової № 07/15 від 1 грудня 2015 року, квитанції про сплату витрат на правову допомогу від 1 грудня 2016 року, посвідчення адвоката, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та розрахунку компенсації витрат на правову допомогу № 01 від 1 грудня 2016 року, відповідно до якого адвокат Кисіль В.Є. надавав послуги з вивчення матеріалів та документів, консультації та складання проектів процесуальних документів у період з 1 грудня 2015 року до 1 листопада 2016 року.

Понесені позивачем у рамках кримінального провадження № 0001876 витрати на правову допомогу не є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть підлягати до стягнення як збитки.

Суд вважає, що оскільки витрати на правову допомогу в розмірі 25 000 грн. були понесені позивачем при розгляді Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області кримінального провадження щодо ОСОБА_2 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, то питання про їх відшкодування мало бути вирішене у рамках цього кримінального провадження відповідно до ст.ст. 118, 120, 124, 126 КПК України.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16-ц, питання про відшкодування судових витрат не може вирішуватись іншим судом або шляхом пред`явлення позову в іншій справі.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні задоволенню не підлягають.

Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи те, що позивач звернулася до суду з цим позовом у 2018 році, в силу п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, позов задоволено частково, а тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 141, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП не встановлено, місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 39 447 (тридцять дев`ять тисяч чотириста сорок сім) грн. 78 коп. та у рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) грн.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв