єдиний унікальний номер справи 546/688/20
номер провадження 2/546/377/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суду Полтавської області у складі головуючого - судді Романенко О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Романенко О.О. у цивільній справі №546/688/20 за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі: Головного управління Національної поліції в Полтавській області та Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в :

У провадженні Решетилівського районного суду Полтавської області перебуває цивільна справа №546/688/20 за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі: Головного управління Національної поліції в Полтавській області та Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди.

Провадження у справі відкрито ухвалою судді від 15.09.2020. Даною ухвалою також відмовлено у задоволенні клопотання позивачки про проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено відкрите підготовче судове засідання. Окрім того, встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

07.10.2020 ухвалою суду задоволено заяву представника відповідача ГУНП в Полтавській області про продовження процесуального строку для надання відзиву на позовну заяву та доказів. Відповідачу ГУНП в Полтавській областіпродовжено процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 до Держави України в особі: Головного управління Національної поліції в Полтавській області та Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, а також доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача до 12 жовтня 2020 року.

12.10.2020 до суду надійшла заява від позивачки ОСОБА_1 про відвід судді Романенко О.О. На обґрунтування цієї заяви позивач посилається на незгоду із процесуальним рішенням судді, а саме ухвалою суду від 07.10.2020 про продовження процесуального строку для надання відзиву на позовну заяву. Вважає, що строк для надання відзиву було продовжено безпідставно, без встановлення причин поважності пропущених строків та без встановлення думки позивача. Вказує, що суддя розглянула клопотання 07.10.2020, не дочекавшись судового засідання, яке відбулось 09.10.2020 щоб запитати думку позивача. Посилається на те, що правовими наслідками продовження процесуального строку є підготовка суддею Романенко О.О. матеріалів справи для відмови позивачу у задоволенні позову, тоді, коли за наявними матеріалами справи необхідно позовну заяву задовольнити.

13.10.2020 ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про відвід судді Романенко О.О. від 12.10.2020.

13.10.2020 о 15:12 год. позивачкою ОСОБА_1 до суду подано другу заяву про відвід судді Романенко О.О. На обґрунтування цієї заяви позивачка знову посилається на незгоду із процесуальним рішенням судді, а саме ухвалою суду від 07.10.2020 про продовження процесуального строку для надання відзиву на позовну заяву. Вважає, що суддя прямо заінтересована відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки в ухвалі суду від 07.10.2020 називає заяву відповідача про продовження процесуального строку обґрунтованою, коли ця заява обґрунтована ч. 5 ст. 162 КАС України та ч. 2 ст. 121 КАС України і в ній немає жодного посилання на ЦПК України. Позивачка вважає, що при постановленні ухвали суду від 07.10.2020 суддя перевищила свої повноваження та взяла на себе повноваження судді Полтавського окружного адміністративного суду, забувши, що працює у Решетилівському районному суді Полтавської області.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 40 ЦПК України, якщо на час подання заяви про відвід судді у суді здійснюють правосуддя менше трьох суддів, вирішення питання про відвід здійснюється в нарадчій кімнаті суддею, який розглядає справу чи вчиняє іншу процесуальну дію, про що виноситься ухвала.

Згідно ч.8 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Суд приходить до висновку про розгляд питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Дослідивши доводи заяви про відвід, матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступних висновків.

Статтею 36 ЦПК України визначені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Так, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно ч. 4 ст.36 ЦПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ч.3 ст.39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожному гарантовано право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характер або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду для визначення суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Окрім того, ЄСПЛ щодо наявності належних сумнівів у неупердженості суду встановлює два виключення: - несприятлива позиція суду з питань права сама по собі не породжує сумнівів в неупередженості (Castillo Algar 44); - сумніви мають бути засновані на фактичних обставинах, неприпустимими є гіпотези про можливий розвиток подій (Bulut).

Відповідно до п.п.1.1., 1.2. Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27липня 2006 року,суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-чийого боку та з будь-якою метою. Суддя дотримується незалежної позиції як у відношенні до суспільства в цілому, так і у відношенні до конкретних сторін судової справи, по якій він повинен винести рішення.

Аналогічні принципи закріплені в Кодексі суддівської етики, затвердженого XI черговим з`їздом суддів України 23.02.2013.

Узагальнюючи принципи поведінки судді, які знайшли своє відображення у нормах міжнародного права, практиці ЄСПЛ та Кодексу суддівської етики, слід зазначити, що суддя повинен виконувати свою професійну функцію незалежно, виходячи з власної оцінки фактів та відповідно до свідомого розуміння закону, не зважаючи при цьому на будь-які зовнішні впливи, стимули, тиски, загрози чи втручання, прямі або непрямі, хоч би від кого вони йшли і хоч би якими були їхні причини.

Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц та від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Зазначення стороною конкретної правової норми на обґрунтування своїх вимог не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися.

Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Саме така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15- ц.

Враховуючи вищенаведене, посилання представника відповідача у своїй заяві про продовження процесуального строку на норми права, які не підлягають застосуванню у даній справі, не є підставою для відмови в задоволенні такої заяви, скільки визначення правової норми, яка підлягає застосуванню є обов`язком суду.

З огляду на зазначене, ухвала суду від 07.10.2020 постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Повторне заявлення позивачкою відводу судді протягом двох днів, обґрунтованого зацікавленістю судді Романенко О.О. у вирішенні даної справи, доказом чого вважає продовження ухвалою суду від 07.10.2020 процесуального строку для надання відзиву відповідачем, додатково свідчать про незгоду позивачки із процесуальним рішенням, викладеним у даній ухвалі, що у розумінні норми ч. 4 ст. 36 ЦПК України - не може бути підставою для відводу.

Таким чином, суд вважає, що доводи, викладені позивачкою у заяві від 13.10.2020, є необґрунтованим та такими, що не вказують на наявність підстав для відводу судді, оскільки незгода позивачки з процесуальними рішеннями судді не може свідчити про необ`єктивність та упередженість судді щодо розгляду конкретної судової справи за даних обставин.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 36, 40 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Вважати заявлений ОСОБА_1 відвід судді Романенко О.О. від 13.10.2020 - необґрунтованим.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 від 13.10.2020 про відвід судді Романенко О.О. у цивільній справі №546/688/20 за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі: Головного управління Національної поліції в Полтавській області та Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 15 жовтня 2020 року.

Суддя О.О. Романенко