Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1697/19
Провадження №: 2/332/42/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2020 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі - Сабліній А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району в інтересах дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району в інтересах дитини ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_2 , 1981 року народження, має неповнолітню доньку - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина з 11.12.2018 року перебуває на профілактичному обліку в службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради як така, що опинилась у складних життєвих обставинах по причині неналежного виконання матір`ю своїх батьківських обов`язків. В лютому 2019 року до відділу по Заводському району служби (управління) у справах дітей ЗМР надійшло повторне подання Запорізької загальноосвітньої школи № 54 про те, що неповнолітня ОСОБА_1 до занять цього навчального року не приступила, станом на 08.02.2019 року школу не відвідує. Матір дитини не виконує своїх батьківських обов`язків у частині забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти (попередні два подання про невідвідування дитиною навчального закладу від 10.09.2018 року та від 22.10.2018 року). Відповідачку було притягнено до адміністративної відповідальності. Питання щодо стану виконання матір`ю своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої доньки неодноразово розглядалось на засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації, але ОСОБА_2 своїх зобов`язань не виконує, дитина продовжує пропускати заняття в школі без поважних причин, у зв`язку із чим позивач просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки та стягнути з неї аліменти в розмірі ј частини усіх видів доходів (але не менше 50 % прожиткового мінімуму) на утримання неповнолітньої дитини на користь закладу або особи, яка буде здійснювати опіку над дитиною, до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя Мєркуловою Л.О. від 17.05.2019 року було прийнято позовну заяву та відкрите загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 12.09.2019 року.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя Марченко Н.В. від 21.08.2019 року було прийнято цивільну справу до свого провадження. Призначено підготовче судове засідання на 29.10.2019 року.

Ухвалою суду від 27.03.2020 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 15.07.2020 року.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 просила суд задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні просила суд не позбавляти її батьківських прав. Усі рекомендації районної адміністрації виконала.

Судом встановлено, що відповідачка є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 10).

Особисті немайнові права та обов`язки батьків і дітей внормовані Главою 13 СК України.

Одним з важливіших прав батьків є переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини (ст. 151 СК України).

Здійснення цього права є одночасно і обов`язком батьків, передбаченим статтею 150 СК України, виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Наведене правило сімейного законодавства узгоджується зі змістом ст. 12 Закону України «Про дитинство», відповідно до якої виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Вказані положення сімейного законодавства, а також законодавства про охорону дитинства свідчать про беззаперечну важливість виховання дитини у формуванні її особистості, значення якого є не меншим, ніж значення утримання дитини, а закон не містить лише рекомендації щодо участі батьків у вихованні дітей, а покладає на них обов`язок вчинення цих дій.

Навмисне невиконання цього обов`язку, про що свідчить ухилення від виховання дитини, тягне за собою наслідки, передбачені статтею 164 СК України, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Як випливає з роз`яснень в пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

З огляду на наведені положення законодавства та роз`яснення Верховного Суду України, лише навмисні дії батьків з нехтування своїми обов`язками щодо виховання дитини можуть бути підставою для вжиття такого суворого заходу, як позбавлення батьківських прав.

Як на обставини, які свідчать про нехтування відповідачкою своїх обов`язком, позивач посилається на недостатнє піклування з боку відповідачки по відношенню до своєї дитини, родина проживає у квартирі, де порушені санітарно-гігієнічні норми, дитина не відвідує навчальний заклад.

Так, згідно подання директора та класного керівника Запорізької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 54 від 10.09.2018 року № 210 та від 22.10.2018 року № 242 ОСОБА_1 до занять 03 вересня 2018 року не приступила. Станом на 22.10.2018 року школу не відвідує (а.с. 22, 23).

З характеристики учениці 8-Б класу ОСОБА_1 вдачається, що остання була зарахована до ЗЗШ № 54 у 7-Б клас 23.03.2018 року, але з 04.04.2018 року до 25.05.2018 року більшу кількість занять ОСОБА_1 не відвідувала, частково у зв`язку із хворобою, частково без поважних причин. За цей час ОСОБА_1 показала себе як учениця з низьким та середнім рівнем навчання. Мати не виконує своїх обов`язків з виховання доньки, потурає їй у невідвідуванні школи. Батьківських бори не відвідує, уникає спілкування з класним керівником і педагогами (а.с. 24).

З повторного подання директора та класного керівника Запорізької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 54 від 28.02.2019 року № 60 та від 10.04.2019 року № 106 вбачається, що ОСОБА_1 до занять цього навчального року не приступила. Станом на 10.04.2019 року була присутня в школі лише один день -22.03.2019 року - останній день перед весняними канікулами (а.с. 17, 19).

Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2018 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч.1 КУпАП, а саме за неналежне виконання батьківських обов`язків і застосовано захід адміністративного впливу у вигляді попередження (а.с. 13).

Спеціалістами відділу соціальної роботи по Заводському району ЗМЦССС04.03.2019 року було проведено соціальне обстеження родини ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено, що до складу сім`ї входять мати - ОСОБА_2 , діти - ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , дідусь - ОСОБА_5 , бабуся - ОСОБА_6 , тітка - ОСОБА_7 . Родина мешкає в двокімнатній квартирі, де порушені санітарно-гігієнічні норми: помешкання потребує генерального прибирання та капітального ремонту, відчувався сильний тютюновий запах, відсутнє газопостачання, зламаний кран водопостачання на кухні, стеля в аварійному стані, відсутні меблі, немає запасів продуктів (а.с. 15).

Згідно акту обстеження умов проживання від 05.03.2019 року родини ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , де помешкання потребує ремонту та вологого прибирання, прання білизни. Для виховання, розвитку та проживання дитини створено умови, але немає письмового столу, чистої постільної білизни, канцелярського приладдя. Зі слів матері донька її не слухається, відмовляється відвідувати школу .У результаті проведеної бесіди, мати повідомила, що спробує перевести ОСОБА_1 до іншого навчального закладу. Матір попереджено про можливість позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітньої доньки (а.с. 16).

Згідно акту обстеження умов проживання від 11.02.2020 року родини ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , санітарно-гігієнічні умови задовільні. Для виховання, розвитку та проживання дитини створені такі умови: є окреме спальне місце, одяг, речі (а.с. 60).

Оскільки турбота про здобуття дитиною освіти, створення належних умов для проживання у приміщенні з метою її гармонійного зростання, піклування про здоров`я дитини є одними з основних елементів виховання, суд з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, має всі підстави для констатації проявів безтурботного ставлення відповідачки до виконання такого обов`язку.

Проте суд, вирішуючи цей спір, знаходить за можливе не використовувати вказані докази на користь задоволення позову, виходячи з такого.

Як зазначено судом, ігнорування батьків свого обов`язку з належного піклування про дитину як передумова для вжиття найсуворішого заходу впливу, такого, як позбавлення батьківських прав, має характеризуватися навмисною формою вини і відсутністю усвідомлення батьками своїх помилок, каяття та намагання покращити ситуацію.

Між тим відповідачка в судовому засіданні, визнаючи факти прояву недостатнього піклування про доньку, виказує ознаки каяття, обіцяє змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, вже зробила кроки для виправлення ситуації, а саме: покращенні умови для проживання дитини, дитина змінила навчальний заклад, відповідачка влаштувалася на роботу.

Значення спілкування батьків з дітьми, безпосереднього виховання дітей батьками, проживання дітей в сім`ї з особами, від яких вони походять, неможливо переоцінити для формування особистості, системи її моральних та соціальних цінностей.

Означені висновки сформульовані в тексті принципу 6 «Декларації прав дитини», за змістом якого дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей.

Так само, в змісті статті 9 Конвенції ООН про права дитини, за якою держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають у відповідності із застосовуваним законом і процедурами, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Закон України «Про охорону дитинства» в статті 14 також розвиває ці міркування, зазначаючи, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

На переконання суду, такий захід впливу на батьків, як позбавлення батьківських прав, який з огляду на його суперечливість природі відношень найближчих людей, є виключною мірою, може бути застосований лише за умови сукупності таких факторів, як злісне невиконання батьками своїх обов`язків та їхнє стійке небажання обирати шлях каяття та виправлення.

Відповідачка ж, заявляючи у судовому засіданні про невизнання позову і неприпустимість для неї думки про перспективу бути розлученою з донькою, виказала своє відношення до можливого застосування до неї вказаного заходу впливу, що, на думку суду, є підставою для надання їй шансу змінити свою поведінку по відношенню до виконання батьківського обов`язку.

На користь того, що відповідачка усвідомила свої помилки, намагається їх виправити, має потяг до спілкування з донькою, свідчить характеристика ЗЗОВШ І-ІІІ ступенів № 31 на ОСОБА_1 . Так, остання навчається у 8-А класі з вересня 2019 року на середньому рівні , домашні завдання виконує не завжди. Особливих досягнень та зацікавленості у навчанні не виявляє. Практичну частину виконує за допомогою вчителів, але вміє працювати самостійно. Доручення тимчасові і постійні виконує з задоволенням. Приймає участь у предметних тижнях та загальношкільних заходах. Нарікань на погану поведінку з боку вчителів не було. Мати підтримує зв`язок з класним керівником та адміністрацією закладу освіти, реагує на зауваження щодо навчання і відвідування занять її дочкою (а.с 59).

На наведений висновок суду не впливає зміст висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав (а. с. 9), наявність якого є обов`язковою при розгляд справ цієї категорії, оскільки жоден з джерел доказів не може мати для суду наперед встановленої сили, а вирішення питання про припинення важливого права людини, що ґрунтується на відносинах кровної спорідненості, не може бути продиктовано самими лише формальними міркуваннями.

При цьому суд враховує, що в цьому спорі орган опіки та піклування є позивачем, тому є цілком логічним зміст означеного висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав як такого, що підпорядкований способу захисту права та відіграє роль знаряддя цього захисту.

З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку про недоцільність застосування найбільш суворого заходу впливу на ОСОБА_2 , а отже у задоволення позову Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 слід відмовити. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, адже дитина залишається на утриманні матері.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району в інтересах дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Судові витрати понести за рахунок держави.

Повний текст рішення виготовлено 10.09.2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Суддя Н.В. Марченко