Справа № 211/7250/19
Провадження № 2/211/598/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 лютого 2020 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

секретаря Зоріної С.М.

за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представників відповідача Галагур З.А., Ручки М.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" Структурний підрозділ "Криворізьке локомотивне депо про стягнення коштів , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому просив стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" Структурний підрозділ "Криворізьке локомотивне депо суму в розмірі 1186,83 грн. недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення. В обґрунтування якого посилався на те, що він працює машиністом електровоза в структурному підрозділі «Криворізьке локомотивне депо» (ТЧ-2 Кривий Ріг) регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця». 22 серпня 2019 р. він звернувся з особистою заявою (вхід/реєстр. № 217), до в/о начальника

СП «Криворізьке локомотивне депо» з проханням: надати йому матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі, що має складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні. З невідомих для нього обставин, йому була надана матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 2986,17 грн. 05 вересня 2019р. позивач знову звернувся з особистою заявою (вхід/реєстр. № 233), до в/о начальника СП «Криворізьке локомотивне депо» з пропозицією: відшкодувати йому недоплачену суму у розмірі 1186,83 грн., оскільки мінімальна заробітна плата становила 4173 грн. 23.09.2019р. отримав відповідь за №59, що заява позивача про виплату матеріальної допомоги у розмірі мінімальної заробітної плати задоволенню не підлягає. Позивач не згоден з даним ствердженням, а тому звенрувся до суду.

Ухвалою суду від 22.11.2019 року по справі відкрито провадження та призначено до розгляду у спрощеному провадженні.

В судовому засіданні позивач та його представник позову підтримали, надали пояснення відповідно позовної заяви, та просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, не визнали їх, надали пояснення відповідно відзиву , з якого вбачається, що пунктом 3.1.5 Колективного договору на 2011-2012 роки , укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011 року встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. У 2011 році, коли укладався Колективний договір, мінімальна заробітна плата становила 1004 грн. згідно з Законом України «Про державний бюджет України на 2011 рік». До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Зокрема, у пункті 5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016 року зазначено: « Установити, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Закон застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. Сторонам, які уклали колективні договори і угоди, у тримісячний строк привести норми у відповідність з цим Законом згідно із законодавством. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб».

У відповідності до вищезазначеного спільною вказівкою голови правління «Укрзалізниця» В. Бальчуна, члена ОСОБА_3 та голови Профспілки залізничн транспортних будівельників України Бубняка ОСОБА_4 від 29.03.2017 № Ц/6-25/713-17 та спільною постановою керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року постановлено застосовувати з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної платі як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом». А тому позивачеві правильно нарахована та виплачена в повній мірі матеріальна допомога на оздоровлення.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22 серпня 2019 р. позивач ОСОБА_1 звернувся з особистою заявою (вхід/реєстр. № 217), до в/о начальника СП «Криворізьке локомотивне депо» з проханням: надати йому матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі, що має складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні. Йому була надана матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 2986,17 грн.

05 вересня 2019 р. позивач знову звернувся з особистою заявою (вхід/реєстр. № 233), до в/о начальника СП «Криворізьке локомотивне депо» з пропозицією: відшкодувати йому недоплачену суму у розмірі 1186,83 грн., оскільки мінімальна заробітна плата становила 4173 грн.

23.09.2019 р. позивач отримав відповідь за № 59, у якому, начальник депо, повідомив: що заява позивача про виплату матеріальної допомоги у розмірі мінімальної заробітної плати задоволенню не підлягає.

Так , статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року N 3356-XII встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Відповідно до пункту 3.1.5 Колективного договору на 2011-2012 роки , укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011 року встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. У 2011 році, коли укладався Колективний договір, мінімальна заробітна плата становила 1004 грн. згідно з Законом України «Про державний бюджет України на 2011 рік». До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Зокрема, у пункті 5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016 року зазначено: « Установити, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Закон застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. Сторонам, які уклали колективні договори і угоди, у тримісячний строк привести норми у відповідність з цим Законом згідно із законодавством. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб».

У відповідності до вищезазначеного спільною вказівкою голови правління «Укрзалізниця» В. Бальчуна, члена ОСОБА_3 та голови Профспілки залізничн транспортних будівельників України Бубняка ОСОБА_4 від 29.03.2017 № Ц/6-25/713-17 та спільною постановою керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року постановлено застосовувати з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної платі як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом».

Частиною 1 ст. 12 КЗпП України передбачено, що колективний договір укладається

власником або уповноваженим ним органом (особою), з однієї сторони, і

профспілковою організацією, які діють відповідно до своїх статутів, а у разі їх відсутності - представниками, вільно обраними на загальних зборах найманих працівників або уповноважених ними органів, з другої сторони.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємної згоди сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.

Відповідно до ст. 9 ПК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається

України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Виходячи з цього та з урахуванням вимог позивача, до них мають застосовуватися

України.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити

законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України у

договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам

України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади

органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів

законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

З моменту прийняття Закону України «Про внесення змін до

законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016 умови п. 3.1.5 Колективного договору укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо" Криворізького локомотивного депо» та спільним представницьким органом залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011, в частині виплати допомоги на оздоровлення в розмірі не менше мінімальної заробітної плати не створюють юридичних наслідків для відповідача у вигляді обов`язку виплачувати матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі не менше мінімальної заробітної плати.

Даний факт підтверджено позицією викладеною в постанові Верховного суду України від 05.06.2019, про залишення в силі рішення суду , яким відмовлено у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017 із застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-УІІІ від 06.12.2016 року.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимога позивача щодо виплати матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі не менше мінімальної заробітньої плати не відповідає вимогам п.п. З, 5 розділу II «Прикінцеві та пере положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року. Не внесення до теперішнього часу відповідних змін до колективного договору не надає права вимагати виплат, які суперечать Закону, оскільки в п. 5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до де законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016 року, чітко зазначено, що до внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму працездатних осіб».

Відповідно до ст. 7 Закону України про державний бюджет України на 2019 р. прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2007,0 грн. В той же час, позивачеві у 2019 році була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 2986,17 грн., що не заперечує сам позивач , а отже матеріальна допомога на оздоровлення нарахована та виплачена відповідачем правильно , відповідно вимог законодавства, а тому позовні вимоги суд вважає такими , що задоволенню не підлягають.

На підстав викладеного, керуючись ст.ст.21,56 КЗпП України, Закону України «Про внесення змін до де законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016 року, ст.ст.2,3,4,5,10-13,51,76-81,141,258,259,263-268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" Структурний підрозділ "Криворізьке локомотивне депо про стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його винесення. Якщо було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27.02.2020 року.

Суддя: Н. О. Сарат