Єдиний унікальний номер 722/641/20
Номер провадження 2/722/273/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Побережної О.Д.

з участю секретаря судового засідання Гладкої Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокиряни цивільну справу за позовом, поданим ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Сокирянської державної нотаріальної контори Чернівецької області про звільнення майна з-під арешту та виключення відомостей,-

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_1 08.05.2020 рокуподала до суду позовну заяву до Сокирянської державної нотаріальної контори та Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про зняття арешту з майна.

11.06.2020 рокупредставником позивача ОСОБА_1 до суду було подано позовну заяву у новій редакції, а ухвалою суду від 03.07.2020 року за заявою представника позивача заявлені позовні вимоги до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області було залишено без розгляду.

У поданій позовній заяві в новій редакції представник позивача посилається на те, що в жовтні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Сокирянського районного нотаріального округу Гапчука В.В. щодо оформлення договору купівлі - продажу нерухомого майна. Однак, нотаріус в оформленні прав відмовив, оскільки згідно витягу №204985449 від 21.03.2020 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис від 18.03.2008 року за №6810918 про накладення арешту на все майно (невизначене майно), яке на момент внесення запису належало ОСОБА_2 Запис внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна Сокирянською державною нотаріальною конторою, яка є структурним підрозділом Міністерства юстиції України. Згідно вказаного запису арешт на майно накладено згідно повідомлення Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області №41/6090 від 14.10.2003 року. Позивач одразу звернувся до Сокирянської державної нотаріальної контори з заявою щодо вилучення запису за реєстраційним №6810918 від 18.03.2008 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на що йому була надана відповідь від 21.02.2020 року, в якій державний нотаріус відмовив у знятті заборони відчуження майна у зв`язку з тим, що згідно пп 5.1. п.5 глави 15 РII Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус знімає заборону на відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання; після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду та в інших випадках, передбачених законом. У зв`язку із відмовою державного нотаріуса, позивач звернувся до Сокирянського ВП Кельменецького ВП ГУНП у Чернівецькій області із заявою, в якій просив перевірити законність накладення арешту на все майно, що мало місце 14.10.2003 року.

Крім того, згідно наданої відповіді від 04.03.2020 року Сокирянське ВП Кельменецького ВП ГУНП у Чернівецькій області повідомило, що у відповідності до «Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших підприємств, установ та організацій, із зазначенням строків зберігання документів», затвердженого наказом Міністерства юстиції України №578/5 від 12.04.2012 року, термін зберігання документів від 2003 року закінчився та запропонували звернутись до Державного нотаріального архіву у Чернівецькій області.

Також позивач з аналогічною заявою звернувся до ГУНП в Чернівецькій області та відповідно до наданої відповіді від 16.03.2020 року, під час проведеної перевірки з`ясувалось, що в 2003 році в слідчому відділі Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області розслідувалась кримінальна справа за ч.2 ст.286 КК України відносно позивача ОСОБА_2 . Матеріали кримінальної справи разом з обвинувальним висновком були подані до Сокирянського районного суду та по ній був винесений вирок суду №п1-4/05 від 22.03.2005 року, в якому інформації щодо арештованого майно не було, а тому позивачу було запропоновано звернутись до суду в порядку цивільного судочинства.

Просить звільнити з-під арешту все майно, яке належить на праві власності позивачу ОСОБА_2 та виключити відомості про арешт всього майна, зареєстрований 18.03.2008 року Сокирянською державною нотаріальною конторою Чернівецької області з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 6810918.

Представником позивачки ОСОБА_1 подано до суду заяву про розгляд справи без її присутності та присутності позивача ОСОБА_2 , заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

В.о. завідувача Сокирянської державної нотаріальної контори Чернівецької області Панасюк В.М. у судове засідання не з`явилася, належним чином та завчасно була повідомлена про дату, час і місце судового засідання, подала до суду заяву про розгляд справи без її присутності.

Дослідивши письмові докази судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії повідомлення слідчого СВ Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області Гаджули О.А., направленого 14.10.2003 року за вих..№41/6090 на адресу державного нотаріуса Твердушкіна Р.Д., зазначено, що слідчим СВ Сокирянського РВ порушена кримільна справа П-030127 відносно ОСОБА_2 та винесено постанову про накладення арешту на його майно.

З інформаційної довідки №204985449 від 21.03.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, судом встановлено, що 18.03.2008 року о 17 год. 36 хв. Сокирянською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на невизначене майно (все майно) ОСОБА_2 , реєстраційний номер обтяження №6810918.

Згідно копії вироку Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22.03.2005 року судом встановлено, що ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 3-х років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строк на 1 рік, на підставі ст.75 КК України його було звільнено від відбування основної міри покарання з випробуванням, якщо він протягом двохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину. Також вироком задоволено цивільні позови ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , а також стягнуто з обвинуваченого судові витрати за проведення судових експертиз. При цьому, згідно змісту вироку судом також було вирішено питання щодо речових доказів. Однак, цу ньому відсутні будь-які відомості щодо наявності арешту майна по даній справі.

21.02.2020 року в.о. завідчувачем Сокирянської державної нотаріальної контори Панасюк В.М. на на заяву позивача ОСОБА_2 щодо вилучення запису за реєстраційним №6810918 від 18.03.2008 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, була надана відповідь за вих. №35/01-16, згідно якої позивачу було відмовлено у знятті заборони відчуження майна у зв`язку з тим, що згідно пп 5.1. п.5 глави 15 РII Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус знімає заборону на відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання; після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду та в інших випадках, передбачених законом. Рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання.

04.03.2020 року за вих. №Ш-16/123/44/01-2020 Сокирянське ВП Кельменецького ВП ГУНП у Чернівецькій області надало позивачу ОСОБА_2 відповідь на його звернення щодо перевірки законності накладення арешту майна, в якій повідомило, що у відповідності до «Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших підприємств, установ та організацій, із зазначенням строків зберігання документів», затвердженого наказом Міністерства юстиції України №578/5 від 12.04.2012 року, термін зберігання документів від 2003 року закінчився і у їхньому володінні вони відсутні.

16.03.2020 року за вих. № Ш-82/123/02-2020 ГУНП в Чернівецькій області надало позивачу ОСОБА_6 відповідь на подану ним заяву, в якій повідомлено, що під час проведеної перевірки з`ясувалось, що в 2003 році в слідчому відділі Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області розслідувалась кримінальна справа за ч.2 ст.286 КК України відносно ОСОБА_2 Матеріали кримінальної справи разом з обвинувальним висновком були подані до Сокирянського районного суду та по ній був винесений вирок суду №п1-4/05 від 22.03.2005 року, в якому інформації щодо арештованого майно не було, а тому позивачу було запропоновано звернутись до суду в порядку цивільного судочинства.

На запит представника позивача ОСОБА_1 Сокирянським районним судом Чернівецької області 04.05.2020 року за вих.№1.12/49/2020 була надана відповідь, що відсутня можливість забезпечити ознайомлення з матеріалами кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч.1 ст. 286 КК України (2005 рік), оскільки дана справа знищена по закінченню строку зберігання у 2018 року (акт знищення від 03.07.2018 року) з вилученням оригіналу вироку.

Ст.41 Конституції України визначає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння,

користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст.19, 20 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Окрім того, відповідно до Постанови ВП ВС від 15.05.2019 року в справі №372/2904/17-ц зазначено, що право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого також регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Зазначена норма процесуального права є аналогічною наведеній у частині першій статті 214 КПК України 1960 року.

Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру та власник майна правомірно розраховує на його припинення. При цьому, утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширювалися норми КПК України 1960 року. Однак, положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

Порядку вирішення даного питання після завершення кримінального провадження КПК України не регулює, відповідно заявлення даного позову у поряджку цивільного судочинства є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача на його майно.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 141, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І ШИ В:

Позовні вимоги, заявлені ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Сокирянської державної нотаріальної контори Чернівецької області про звільнення майна з-під арешту та виключення відомостей - задовольнити.

Звільнити з під-арешту все майно та виключити відомості про арешт майна, що належить на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: с.Коболчин Сокирянського району Чернівецької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яке було зареєстроване 18.03.2008 року Сокирянською державною нотаріальною конторою Чернівецької області з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 6810918.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: