Ухвала

07 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 235/4788/17

провадження № 61-355св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду у складі колегії суддів: Кішкіної І. В., Канурної О. Д., Соломахи Л. І.,

від 12 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) про захист прав споживача, стягнення грошових коштів.

Позовну заяву мотивовано тим, що 17 травня 2011 року між нею та

ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено договір банківського вкладу, відповідно до умов якого вона внесла грошові кошти у розмірі 1 058,31 доларів США строком на 12 місяців до 17 травня 2012 року включно, зі ставкою 8,5 % річних. Відповідно до договору відповідач взяв на себе зобов`язання нараховувати позивачу відсотки на внесений вклад. Договір неодноразово автоматично пролонгувався.

05 вересня 2016 року вона звернулася до відповідача із заявою про повернення банківського вкладу, проте останній грошові кошти не повернув, після чого вона звернулася до суду з відповідним позовом.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 11 травня 2017 року стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь грошові кошти у сумі

2 119,90 доларів США та 42 062,96 грн, із яких: 1 686,57 доларів США - депозит; 433,33 доларів США - проценти (станом на 13 червня 2016 року); 42 062,96 грн - пеня (за період з 08 вересня 2016 року по 03 жовтня

2016 року).

Посилаючись на те, що банк вказане рішення не виконує, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь проценти за період з 08 вересня

2016 року по 14 вересня 2017 року у сумі 145,72 доларів США, виходячи із процентної ставки у розмірі 8,5% річних, та пеню на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 04 жовтня 2016 року по 14 вересня 2017 року у сумі 21940,97 доларів США,

що еквівалентно 572212,66 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області у складі судді Величко О. В. від 23 січня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 проценти за договором банківського вкладу «Стандарт» за період з 08 вересня

2016 року по 14 вересня 2017 року у розмірі 145,72 доларів США та пеню за період з 04 жовтня 2016 року по 14 вересня 2017 року у розмірі 572 212,66 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами був укладений договір банківського вкладу, факт невиконання банком своїх договірних зобов`язань встановлений рішенням суду, позивач зверталася до відповідача з вимогою про повернення їй суми вкладу, проте ці вимоги виконані не були. Визначаючи розмір заборгованості, суд виходив із встановленого в договорі розміру відсотків 8,5 % річних, пеня нарахована відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Постановою Донецького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня

2018 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що право позивача на передбачені договором проценти, а також на стягнення пені припиняється після спливу визначеного договором строку та у разі дострокового розірвання договору. У спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, в тому числі за невиконання судового рішення.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що дія договору припиняється з виполотою клієнту всієї суми вкладу разом із процентами, що належать відповідно до умов договору, а тому суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вона не має право на отримання процентів, передбачених договором.Апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме статті 526, 629, 1058, 1060 ЦК України та частину п`яту статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Частиною другою статті 415 ЦПК Українипередбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року справу № 320/5115/17 (провадження № 61-38234св18) за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення відсотків, трьох відсотків річних та неустойки (пені) за договорами банківських вкладів, за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду виходив із того, що необхідно відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 6-64цс19), а також для вирішення виключної правової проблеми, що є необхідним для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Колегія суддів в указаній ухвалі зазначала, що за змістом наведеної постанови Великої Палати Верховного Суду вартість послуги, на яку нараховується пеня у розмірі трьох відсотків за кожен день прострочення, співпадає з розміром утримуваних банком коштів (у контексті вирішуваної справи - сума неповернутого банківського вкладу з нарахованими на нього відсотками, який після закінчення строку дії відповідного договору трансформувався у банківський рахунок). Цей висновок, на думку Касаційного цивільного суду, не ґрунтується на положеннях частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та не відповідає нормам Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Визначення вартості вказаних послуг банку є ключовим для вирішення питання про розмір відповідальності банку.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне відступити від висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19), щодо застосування у подібних правовідносинах частини третьої статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом цієї правової норми розмір неустойки може бути зменшений рішенням суду за обов`язкової наявності кількох умов: а) якщо розмір неустойки перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов`язання збитків; б) таке перевищення є значним; в) за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Тобто сам факт перевищення розміру неустойки над розміром збитків не є достатньою підставою для застосування цієї статті.

На думку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, вирішення наведених вище правових питань містить виключну правову проблему, а передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 рокусправу № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) прийнято та призначено до розгляду.

Судове рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК Українивизначено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК Українипровадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі (№ 235/4788/17) до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи

№ 320/5115/17.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 235/4788/17 за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/5115/17.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович