ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22ц/819/141/20 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.,

суддів Кутурланової О.В.,

Майданіка В.В.,

секретар Литвиненко В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 жовтня 2019 року у складі судді Майдан С.І. у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку,

В С Т А Н О В И В :

26 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 29.12.1983р., зареєстрованого у встановленому порядку Херсонським БТІ 20.01.1984р.№9944 ОСОБА_4 набув право власності на незавершений будівництвом житловий будинок і господарські споруди: сараї літ. «З,Д,Г» готовністю 79%, розміщені за адресою: АДРЕСА_1 .

У 1984 році були добудовані житловий будинок літ.Б загальною площею 73,7 кв.м, сараї літ. «К,Л» та знесені сараї літ. «З,Г».

16 липня 2008р. між ОСОБА_4 та позивачем укладений у простій письмовій формі договір купівлі-продажу зазначеного домоволодіння, згідно умов якого позивач, як покупець має передати продавцеві обумовлену сторонами суму продажу 92000грн, (еквівалентну 17100 дол.США).

Фактично на виконання договору, покупцем передана сума 96545 грн., яка на час виконання еквівалентна 19 907,87 дол. США.

Останній передав житловий будинок та оригінали правовстановлюючих документів і домову книгу після чого звільнив будинок та виїхав на постійне проживання в с. Киселівку Білозерського району Херсонської області. Знявся із реєстрації у проданому будинку лише ІНФОРМАЦІЯ_1 .. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 після чого заведена спадкова справа.

Оскільки за життя продавця договір купівлі-продажу нотаріально посвічений не був, а спадкоємці останнього ухиляються від його нотаріального посвідчення просить визнати дійсним укладений 16.07.2008р. договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що при укладанні договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16.07.2008р. між позивачем та ОСОБА_4 не була дотримана нотаріальна форма такого виду договору. Позивачем не доведений факт ухиляння продавця ОСОБА_4 від нотаріального посвідчення, тоді як смерть останнього 2.04.2016р., як сторони договору , який підлягає нотаріальному посвідченню не є підставою для визнання його дійсним за ч.2 ст.220 ЦК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову та посилається на неповне з`ясування істотних обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам, оскільки суд не врахував пояснення свідків, що підтвердили факт ухиляння продавця від нотаріального посвідчення договору. А також не врахована нотаріально посвідчення розписка ОСОБА_4 про повний розрахунок за письмовим договором купівлі-продажу житлового будинку.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, встановлено наступне.

На підставі договору купівлі-продажу від 29.12.1983р. , укладеного у нотаріальній формі, ОСОБА_4 набув право власності на недобудований житловий будинок готовністю 79% з надвірними спорудами , сараї літ «З,Д,Г» та гараж літ. «В», розміщені в АДРЕСА_1 на земельній ділянці радгоспу «Камишанський», наданій покупцеві у користування розміром 0,06га та у тимчасове користування 0,01 га. Покупець зобов`язався закінчити будівництво та ввести домоволодіння в експлуатацію до 25.12.1984р.

Зазначений договір записаний у книгу договорів на право забудови під № 9944 за набувачем ОСОБА_4 30.01.1984 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також зареєстрований за постійним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , із 23.03.1984р. по 18.07.2015р.(а.с.5-7, 20-24,70).

Згідно довідки від 11.08.2008р. у фактичному користуванні ОСОБА_4 перебуває земельна ділянка площею 0,944га.( а.с13)

Згідно технічного паспорту від 16.11.2016р. домоволодіння складається із житлового будинку літ. Б, площею 73,7 кв.м; л/кухні літ. А; сараїв літ. «К,Л», душ літ.О; споруди «1-4 : водопровід, хвіртка, ворота, огорожа. Сараї літ. «З,ГД» знесені. ( а.с.8-12)

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_4 помер, спадкова справа відкрита в Білозерській державній нотаріальній конторі 26.09.2016р.

Як убачається із матеріалів спадкової справи, спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 є його дружина, ОСОБА_5 , та дочка ОСОБА_3 . Остання подала заяву про прийняття спадщини та одночасно просила видати їй свідоцтво про право власності на спадкове майно.( а.с.92-96).

Крім того, заяву про прийняття спадщини від 1.10.2016р. подав ОСОБА_6 , як кредитор спадкодавця, який на підставі заяви від 16.07.2008р. отримав 92 000 грн. в рахунок оплати за проданий житловий будинок. ( а.с.97).

Підставою для визнання договору купівлі-продажу нерухомого мана, що належало спадкодавцеві, позивач ОСОБА_6 пов`язував із тим фактом, що між ним та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу від 16 липня 2008р. у простій письмовій формі, згідно якого сторони домовились щодо всіх істотних умов договору та на його виконання продавець повністю отримав погоджену сторонами ціну еквівалентну 17100долл США, із яких аванс 900 доларів США передані 28.02.2008р., решта коштів сплачені 16.07.2008р. Після повного розрахунку продавець ОСОБА_4 надав покупцеві нотаріально посвідчену заяву про повний розрахунок із ним за договором, також передані оригінали правовстановлюючого документу на житловий будинок, договір купівлі- продажу від 29.12.1983р.

У червні 2008р. продавець ОСОБА_4 передав житловий будинок для проживання сім`ї покупця ОСОБА_6 , де останній постійно проживає без реєстрації.

У відповідності до ст. 655, 657 ЦК України в редакції чинній на час укладання договору (16.07.2008р), договір купівлі - продажу нерухомого майна укладається у нотаріальній формі та підлягає державній реєстрації. Продавець зобов`язаний передати покупцеві майно, визначене договором, а покупець сплатити обумовлені договором кошти.

Згідно ст. 210 та ч.3 ст. 640 цього Кодексу (в редакції чинній до 1.01.2012р.) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Угода про відчуження нерухомого майна може бути посвідчена нотаріально згідно ч.1 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» за умови надання документу, що підтверджує право власності на нерухоме майно, а також перевіряється відсутність заборон на нерухоме майно, що є предметом договору.

У випадку продажу майна, що перебуває у спільній сумісній власності, такий договір має бути укладений з дотриманням вимог ч.2 ст. 369 ЦК України за наявності нотаріально посвідченої письмової згоди співвласників на вчинення правочину щодо відчуження спільного майна, яке є предметом правочину.

У відповідності до ч.2 ст. 220 названого Кодексу суд може визнати дійсним договір, який на момент його укладання міг бути укладений сторонами з дотриманням вимог закону, за умови, що сторони домовились відносно істотних умов договору, і це підтверджено письмовими доказами, відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

При розгляді справи, суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Виходячи із аналізу наведених норм матеріального права та роз`яснень щодо їх застосування судом, слід дійти висновку, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Із наявних у матеріалах справи письмових доказів вбачається, що станом на час домовленості сторін про укладання договору продавець ОСОБА_4 перебував у шлюбі із ОСОБА_7 , зареєстрованому Дніпровським РАГС м. Херсона 24.07.1965р., а тому із врахування часу придбання за нотаріально посвідченим договором від 29.12.1983р. забудови готовністю 79% вказане майно належить до спільної власності подружжя, що потребувало письмової та нотаріально посвідченої згоди співвласника на його продаж 16.07.2008р.

Доказів про те, що станом на час укладання сторонами спірного договору така згода отримана, матеріали справи не містять.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 зазначив, що дружина продавця не надавала письмової нотаріально посвідченої згоди на продаж нерухомого майна оскільки не була згодна із ціною через значне коливання курсу долара до національної валюти.

Станом на час здійснення розрахунку із продавцем та посвідчення нотаріально заяви про повний розрахунок, ОСОБА_4 видав нотаріально посвідчене доручення від 16.07.2008р., яким уповноважив ОСОБА_8 представляти його інтереси в управлінні, розпорядженні та експлуатації житловим будинком АДРЕСА_1 на строк до 16.07.2011р. ( а.с.69).

Свідок ОСОБА_9 , надала пояснення в апеляційному суді про те, що на час укладання договору перебувала у шлюбі із позивачем. ОСОБА_4 видав їй доручення для оформлення від його імені договору-купівлі продажу, проте ОСОБА_6 до неї із пропозицією виконання вказаного доручення від імені продавця та нотаріального посвідчення договору протягом часу дії цих повноважень не звертався.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що після смерті у 2009 році першої дружини ОСОБА_7 , зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та проживала із ним до часу його смерті. За життя ОСОБА_4 визнавав, що нотаріально договір купівлі-продажу із ОСОБА_6 не укладався, причини не повідомляв. Спадщину після нього не приймала і не бажає її прийняття.

Враховуючи викладені обставини справи слід дійти висновку, що сама по собі домовленість сторін, викладена у письмовій формі 16 липня 2008р. щодо продажу нерухомого майна, яке віднесено до спільної сумісної власності подружжя за відсутності обов`язкових умов щодо волевиявлення співвласника на розпорядження цим майном із дотриманням вимог ч.2 ст. 369 ЦК України, не могла бути підставою для виникнення прав та обов`язків стосовно вказаного у цьому договорі майна, а тому такий договір не можна вважати таким що укладений.

Крім того, судом враховано, що спірний договір, предметом якого є нерухоме майно, укладений сторонами у простій письмовій формі, тоді як до вказаних правочинів, згідно вимог ст. 657 ЦК України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлена лише нотаріальна форма та державна реєстрація.

Момент вчинення такого правочину відповідно до ст. 210 і 640 цього Кодексу пов`язаний із державною реєстрацією, та у випадку порушення такої вимоги, а також за відсутності встановлених законодавством обов`язкових умов для відчуження майна, що належить до спільної сумісної власності подружжя, вказана позивачем угода не створює прав і обов`язків для сторін.

Також суд визнав встановленим, що після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ., спадкова справа відкрита за заявою дочки спадкодавця, спадкоємця першої черги ОСОБА_3 , поданої 26.09.2016р. за місцем відкриття спадщини до Білозерської державної нотаріальної у встановлений строк.

1.10.2016р. подана заява кредитора ОСОБА_6 з підстав отримання спадкодавцем 92000 грн. в рахунок продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . ( а.с.52,53).

Апеляційний суд звертає увагу, що позов про захист порушених прав поданий 27.07.2017р. до відповідачів, які за законом є спадкоємцями першої черги щодо спадкового майна ОСОБА_4 .. Упродовж розгляду справи, відповідачі заявлені позивачем вимоги не визнавали.

З урахування викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки на підставі доказів, що були належним чином оцінені, суд обґрунтовано виходив із того, що позивачем не доведено факту безповоротного ухилення продавця ОСОБА_4 від нотаріального посвідчення правочину протягом тривалого часу із липня 2008р. по день смерті продавця 2.04.2016р.та за наявності спадкоємців останнього не втрачена можливість його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Оскільки справа розглянута з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 жовтня 2019р. залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення 28.02.2020р.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В.Кутурланова

________________ В.В.Майданік