Постанова

Іменем України

21 жовтня 2020 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/12692/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області

в складі судді Ковалевської Л.М.

від 30 липня 2020 року

по справі №381/845/20 Фастівського міськрайонного суду Київської області

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останньої заборгованість у розмірі 11 476 грн 21 коп.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що ОСОБА_1 , підписавши Анкету-заяву №б/н від 27.12.2010 отримала кредит, який зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3. Договору, на підставі якого позичальник при укладенні цього Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою та рішенням Банку.

Також, вказував, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в останньої утворилась заборгованість, яка станом на 11.03.2020 складає загальну суму 11 476,21 грн, з яких: 1296,60 грн - тіло кредиту; 392,25 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 8 764,68 грн - нарахована пеня; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 522,68 грн - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду м. Києва від 30 липня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1296,60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог про стягнення пені та штрафів, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що судом проігноровано факт погодження з відповідачем умов кредитування та відповідальності за порушення зобов`язань щодо сплати, в тому числі пені та штрафів, внаслідок чого безпідставно відмовлено в їх стягненні з посиланням на непогодження таких умов з відповідачем і правову позицію Великої палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17. Зокрема судом першої інстанції не взято до уваги, що в матеріалах справи наявна довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", в якій погоджено відсоткову ставку, розмір пені та штрафів. Дана довідка підписана ОСОБА_1 та за своєю суттю і є Тарифами по кредиту.

Зазначив, що довідка про умови кредитування подана до суду разом з позовною заявою, але судом не зазначено в рішенні підстав для відхилення даного доказу.

Також, як на підставу скасування рішення суду в частині відмовлених позовних вимог про стягнення пені та штрафів, зазначив, що користування кредитними коштами за допомогою платіжної картки підтверджується випискою по рахунку про рух коштів та довідкою про видані картки.

За вказаних обставин, просив скасувати заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30.07.2020 в частині відмовлених позовних вимог про стягнення пені та штрафів, ухваливши в цій частині нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог у повному обсязі. В іншій частині просив залишити рішення суду без змін.

Відповідач своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Клопотання про продовження строку для подання відзиву до суду не подавала.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 27 грудня 2010 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір, за умовами якого остання отримала зарплатну картку.

Анкета-заява не містить відомостей що останній видано платіжну карту "Універсальна". також відсутні відомості, що сторони погодили бажаний кредитний ліміт (а.с. 20).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ "ПриватБанк", станом на 11.03.2020 у ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитним договором на загальну суму 11 476,21 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 1 296,60 грн; 392,25 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 8 764,68 грн - пеня; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 522,68 грн - штраф (процентна складова).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення цих позовних вимог, оскільки позивач на підтвердження позовних вимог в цій частині не надав доказів, що сторони погодили в кредитному договорі умови про розмір пені та штрафів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Водночас, в даній анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов кредитного договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати неустойки (пені та штрафів) у разі неналежного виконання умов кредитного договору.

Суд першої інстанції, встановивши, що в кредитному договорі Анкеті-заяві, яка підписана відповідачем, не міститься положень про розмір неустойки (пеня та штрафи), дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17, яка також врахована судом першої інстанції.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, не надав до позовної заяви належних та допустимих доказів погодження між сторонами істотних умов кредитного договору, а саме щодо розміру неустойки.

Крім того, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Ураховуючи викладене, та зважаючи на те, що умовами Анкети-заяви від 27.12.2010, яка підписана ОСОБА_1 , не передбачено обов`язку останньої щодо сплати неустойки (пеня, штрафи), суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Вимог про стягнення відсотків та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених статтями 625, 1048 ЦК України позивач не заявляв.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не взято до уваги довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 55 днів пільгового періоду", яка на думку позивача, містить істотні умови кредитного договору, зокрема щодо розміру пені та штрафів, відхиляються колегією суддів.

Дійсно, в матеріалах справи наявна дана довідка, яка 03.02.2011 підписана ОСОБА_1 . Однак, така довідка не вказує на те, що між сторонами погоджено істотні умови щодо сплати пені та штрафів, так як вона надана по договору SAMDN4740, тоді як анкета-заява №б/н від 27.12.2010 не містить інформації про те, що було укладено договір SAMDN4740. Більш того, на довідці зазначено №195906007, а на анкеті-заяві №194621043.

Крім того, слід зазначити, що дана довідка ОСОБА_1 підписана 03.02.2011, а анкета-заява 27.12.2010. При цьому, матеріали справи не містять доказів тотожності анкети-заяви №б/н від 27.12.2010 та довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 55 днів пільгового періоду" по договору SAMDN4740.

Отже, факт підписання відповідачем довідки про умови кредитування не може безумовно свідчити, що між сторонами погоджено істотні умови договору про сплату пені та штрафів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції проігноровано факт погодження між сторонами істотних умов договору, зокрема щодо сплати пені та штрафів. А не зазначення в рішенні суду мотивів не прийняття вищевказаної довідки не спростовує висновку суду щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення пені та штрафів.

Доводи апеляційної скарги, що випискою по рахунку, яка подана до суду першої інстанції, підтверджується факт користування кредитними коштами, не вказують на погодження між сторонами істотних умов кредитного договору, а тому на увагу судової колегії не заслуговують.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів.

Оскільки апеляційна скарга позивача не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відмовлених позовних вимог стягненні відсотків, а також рішення суду в цій частині не оскаржувалося відповідачем, колегія суддів у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України не переглядає рішення суду в цій частині.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду в частині, що оскаржувалося, без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн), справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай