Справа № 297/222/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого Ільтьо І. І.,

за участі секретаря: Гарані О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення алмінтів,

встановив:

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі 08 серпня 1992 року. Від шлюбу в них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, оскільки стосунки між ними припинились через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні обов`язки. Зазначає, що з 2016 року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних стосунків, тому подальше спільне проживання, відновлення сімейних стосунків або збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам. Шлюб існує лише формально, а тому просить шлюб розірвати.

Оскільки, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому позивачка просить щомісячно стягувати з нього аліменти в її користь на утримання дітей: доньки-інваліда, яка втратила працездатність ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі по 2500 гривень щомісячно та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі по 2000 гривень щомісячно, до досягнення повноліття.

31.08.2020 року позивачка ОСОБА_1 подала через канцелярію суду заяву про зменшення позовних вимог, а саме просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, однак частині стягнення аліментів просила позов залишити без розгляду, оскільки між ними знайдено компроміс щодо утримання дітей.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до ч. 1 ст. 278 ЦПК України відповідач відзив щодо позову не подав.

Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 сторони зареєстрували шлюб 08.08.1992 року у виконавчому комітеті Деренковецької селищної ради Берегівського району, Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №2.

Від шлюбу сторони мають двоє дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя».

Судом встановлено, що між сторонами припинилися шлюбні відносини, і сім`я фактично перестала існувати, що дає для суду підстави вважати, що припинення шлюбних відносин між сторонами носить не тимчасовий, а постійний характер, що унеможливлює їх примирення.

За таких обставин, у суду немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства і інтересам одного з подружжя, а тому відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України такий шлюб розривається судом.

Судові витрати по справі відповідно до ст.141 ЦПК слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 110, 112, Сімейного Кодексу України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 78, 81, 82, 89, 141, 206, 229, 235, 247 ч. 2, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України,

ухвалив:

Зменшені позовні вимоги задовольнити.

Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 08 серпня 1992 року у виконавчому комітеті Деренковецької селищної ради Берегівського району, актовий запис за №3 - розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з його проголошення.

Суддя І. І. Ільтьо