Справа № 464/1841/20
пр.№ 2/464/892/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.09.2020 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

справа № 464/1841/20

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачка ОСОБА_2

вимоги: розірвання шлюбу

Стислий виклад позицій сторін

Позивач у квітні 2020 року звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою у порядку цивільного судочинства, в якій просить розірвати шлюб з відповідачкою, зареєстрований 07 вересня 2010 року. Покликається на відсутність взаєморозуміння, втрату поваги одне до одного, тривалий час проживають окремо. Шлюбні відносини припинені, шлюб існує формально. Між ними постійно виникають суперечки і конфлікти. Примирення неможливе. Подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні.

Відповідачка висловила свою позицію щодо позову, такий не визнає та просить відмовити за безпідставністю. Не погоджується із заявленими вимогами та прагне зберегти сім`ю. Уважає, що позивачем не надано жодних доказів розпаду сім`ї та неможливості збереження шлюбу, позивачем не наведено жодних конкретних та суттєвих причин розірвання шлюбу. Покликається, що вимоги обґрунтовані формально, а мотивом пред`явлення позову є прояв тимчасових емоцій внаслідок тимчасових непорозумінь між позивачем та її батьками. Зазначає, що шлюбні відносини не припинилися, вони ведуть спільне господарство та мають спільний побут. Наведене викладене у відзиві на позовну заяву від 02 липня 2020 року, надісланого позивачу. Акцентує увагу на наявності у шлюбі двох малолітніх дітей.

Відповіді на відзив позивачем не надано, що є правом останнього.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 05 травня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання для повного та всебічного встановлення обставин справи, а тому у клопотанні відповідачки про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін слід відмовити, як це передбачено ч.6 ст.279 ЦПК України. Клопотання не обґрунтовано необхідністю відповідачки бути присутньою у судовому засіданні з розгляду справи про розірвання шлюбу, адже всі доводи та заперечення вправі викласти у відзиві, що нею і зроблено. Відповідачкою реалізовано права на висловлення своїх аргументів щодо вимог позивача. Підстав визнавати явку позивача обов`язковою немає.

Отже, розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) розділ XII "Прикінцеві положення" ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 17 липня 2020 року, пункт 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України викладено в такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Даним законом також встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Суддя Тімченко О.В. з 3 серпня 2020 року по 04 вересня 2020 року включно перебувала у відпустці.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07 вересня 2010 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2260. У шлюбі мають двох дітей, 2012 та 2017 років народження.

Указане підтверджується: повторним свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 02 травня 2020 року; свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 від 02 травня 2020 року та серії НОМЕР_3 від 02 травня 2020 року.

Застосовані норми права до спірних правовідносин

Оскільки позивачем заявлено вимоги про розірвання шлюбу, то між сторонами виникли сімейні правовідносини, врегульовані як Конституцією України, так і Сімейним кодексом України.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України).

У ч.3 ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу - позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст.112 СК України).

Згідно зі ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Мотиви та висновки суду

Позивач у позові покликається на припинення шлюбних відносин з відповідачкою та формальне існування шлюбу за наявності таких обставин: відсутність взаємопорозуміння, втрати поваги один до одного, постійні суперечки та конфлікти, тривале окреме проживання. Стверджує, що подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам та наполягає на його розірвання, заперечуючи примирення.

Наведені вище норми закону дають підставу для висновку, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності згоди чоловіка чи жінки на такий союз не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

Позиція щодо застосування норм права при розірванні шлюбу та наданні строку для примирення викладена у постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 643/5316/18 та від 20 липня 2020 року у справі № 349/1031/17. За ч.2 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а у ч.4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У даних постановах встановлено, що примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

У даній справі суд враховує, що позов про розірвання шлюбу подано у квітні 2020 року, провадження у справі відкрито 05 травня 2020 року (справа перебуває у провадженні суду 5 місяців). У вказаний період до даного часу відповідачка мала можливість вживати заходи для примирення із позивачем, однак відомості про здійснення таких у суді відсутні. Позивач заяв про відмову від позову чи залишення позову без розгляду, або ж про надання строку для примирення, як того просила відповідачка, не подавав. Клопотання про зупинення провадження та надання строку на примирення за змістом аналогічне відзиву, а також відсутні конкретні заходи, які відповідачка має намір застосувати для збереження сім`ї.

Отже наведені обставини свідчать, що вільної згоди на союз між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, суперечать інтересам позивача, а шлюб існує формально. Доводи відповідачки зводяться до непогодженням із вимогами про розірвання шлюбу, а відмова суду у розірванні шлюбу могла б свідчити про примушування позивача до шлюбу проти його волі. Підстав сумніватися у волевиявленні позивача немає. Наявність у сторін малолітніх дітей, як твердить відповідачка, не свідчать про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, спори щодо їх утримання та виховання підлягають розгляду в іншому провадженні. Розірвання шлюбу не впливає на виконання позивачем визначених законодавством батьківських обов`язків. Клопотання відповідачки про надання строку для примирення є безпісдатавним та у задоволенні такого слід відмовити. Суд дійшов переконання щодо розірвання шлюбу, задоволивши таким чином вимоги позивача.

Розподіл судових витрат

У порядку ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення 840,80 гривень судового збору, сплаченого при подачі позову до суду.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 07 вересня 2010 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2260.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840,80 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, у такому разі суд підписує рішення без його проголошення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1

відповідачка ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2

Повне судове рішення складено 11 вересня 2020 року, що є датою його ухвалення за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя О.В.Тімченко