КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
У Х В А Л А

16 жовтня 2020 року місто Київ

справа № 359/7865/17

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В., перевіривши виконання вимог ст.356 ЦПК України за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Муранової-Лесів І.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 14 вересня 2020 року подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2020 року було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків вказаної апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме для зазначення інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2020 року за період з 18 серпня 2020 року по 13 вересня 2020 року включнота зазначити докази, що підтверджують вказані обставини

13 жовтня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому останній просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2020 року.

В обґрунтування підстав поважності пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду посилався на те, що повний текст оскаржуваного рішенням він отримав 13 липня 2020 року, але текст цього рішення містив описки, що змусило його звернутися до суду з двома поспіль заявами про виправлення описок.

Зазначав, що виправлений текст оскаржуваного рішення він отримав 25 серпня 2020 року, а ухвалу про відмову у задоволенні його повторної заяви про виправлення описки - 08 вересня 2020 року.

А тому, вважає, що строк на апеляційне оскарження рішення суду ним пропущено з поважних причин.

Вважаю, що зазначені позивачем ОСОБА_1 причини пропуску строку є неповажними виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема з протоколу судового засідання від 26 червня 2020 року, позивач був присутній у судовому засіданні під час проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду (а.с.118).

Повний текст оскаржуваного рішення було складено 06 липня 2020 року.

13 липня 2020 року позивач ОСОБА_1 отримав копію повного тексту оскаржуваного рішення, що підтверджується його особистим підписом на довідковому листі до справи.

Апеляційна скарга подана позивачем ОСОБА_1 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області 14 вересня 2020 року.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України (в редакції, яка була чинною на час ухвалення оскаржуваного рішення) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року №731-IX,який набрав чинності 17 липня 2020 року, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» ГПК України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважав поважними причини пропуску строку на подання апеляційної скарги до 17 серпня 2020 року (включно).

Обгрунтовуючи поважність пропуску строку на подання апеляційної скарги у період з 18 серпня 2020 року по 13 вересня 2020 року позивач вказував на те, що повний текст оскаржуваного рішенням він отримав 13 липня 2020 року, але текст цього рішення містив описки, що змусило його звернутися до суду з двома поспіль заявами про виправлення описок.

Зазначав, що виправлений текст оскаржуваного рішення він отримав 25 серпня 2020 року, а ухвалу про відмову у задоволенні його повторної заяви про виправлення описки - 08 вересня 2020 року.

Разом з тим, згідно з ч.1 ст.269 ЦПК України суд, може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Відповідно до п.19 ч.1 ст.353 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про внесення або про відмову у внесенні виправлень у рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Рішення суду та ухвала суду є самостійними об`єктами оскарження.

Відповідно до роз`яснень, які викладені у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

При цьому, суд звертає увагу на те, що наявність описок у рішенні суду - невірне зазначення прізвища позивача не перешкоджало останньому подати своєчасно апеляційну скаргу на таке рішення, оскільки наявність описок в рішенні та розгляд заяви про їх виправлення не тягне за собою зміну тексту рішення.

Незгода позивача з сумою судових витрат за проведення судової експертизи, яка вказана у рішенні суду також не впливає на строки подачі апеляційної скарги.

А відтак, наведені позивачем у клопотанні причини для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення не дають достатніх підстав для визнання їх поважними.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, №17160/06 та №35548/06, § 34 від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Враховуючи вищезазначене, вважаю, що визначені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими, неповажними, оскільки заявником не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі ним апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, враховуючи тривалість неподання апеляційної скарги.

ЄСПЛ зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення у справі «Воловік проти України» заява №15123/03, § § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» заяви, №17160/06 та №35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Згідно з ч.4 ст.357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч.1 ст.358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження якщо скаржником у строк , визначений судом, не подано заяву про поновлення строку або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

А тому, виходячи з принципів, розумності, справедливості, рівності учасників судового розгляду, а також враховуючи принцип правової визначеності, вважаю, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2020 року подана з пропуском встановленого законом строку та наведені апелянтом підстави для поновлення пропущеного строку з урахуванням викладеного не є поважними, а тому пропущений строк не підлягає поновленню.

За таких обставин у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст.358 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження в справі за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Муранової-Лесів І.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: Борисова О.В.