Справа № 338/313/20
Провадження № 22-ц/4808/1097/20
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л. М.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Турів О.М.

з участю апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів у зв`язку з продовженням навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду, ухвалене у складі судді Битківського Л.М. 27 травня 2020 року в с-щі Богородчани,

в с т а н о в и в:

12.03.2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів у зв`язку з продовженням навчання.

Позов мотивував тим, що його батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Богородчанського районного суду від 17.01.2017 року розірвано. За рішенням Богородчанського районного суду від 11.12.2015 року з батька стягувались аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_1 він досяг повноліття, а відтак батько припинив виплату аліментів. З 01.09.2019 року він стаціонарно навчається в Інституті інформаційних технологій Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу. У зв`язку з навчанням йому необхідні кошти на придбання навчальної літератури та методичного матеріалу, на транспорт та харчування, а також, по потребі, на придбання одягу, взуття та ліків, а тому він потребує матеріальної допомоги від батька. Самостійного заробітку він не має і не може себе утримати, а матері одноосібно робити це складно. Батько має постійний та достатній заробіток за основним місцем роботи у ТОВ «Оператор ГТС України», а також є засновником ТОВ «Казка-ІФ», а тому спроможний підтримувати його матеріально.

Посилаючись на наведене, просив стягнути з відповідача на його користь аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення ним навчання, але не довше, ніж до досягнення двадцяти трьох років, починаючи з дня пред`явлення позову.

Рішенням Богородчанського районного суду від 27.05.2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) на його утримання до закінчення навчання, але не далі, як до досягнення віку 23 років. Стягнення аліментів ухвалено розпочати з 12.03.2020 року. Вирішено питання судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що відповідно до частини 1 статті 199 СК України батьки зобов`язані утримувати повнолітніх сина або дочку, які продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Доходи відповідача за основним місцем роботи свідчать про те, що він може надавати допомогу на утримання сина, який продовжує навчання після досягнення повноліття і здобуває вищу освіту. Запропонований позивачем розмір аліментів, що складає 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача не є надмірним, а разом з матеріальною допомогою матері зможе забезпечити позивачу необхідний рівень витрат на проїзд до місця навчання, харчування, пов`язаних з навчальним процесом та інших життєвих потреб.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не враховано, що його повнолітній син під час навчання проживає разом з матір`ю у їхньому спільно нажитому з нею будинку, а отже не несе витрат на оренду квартири чи оплату проживання в гуртожитку. Крім того, його син навчається на бюджетній основі та отримує стипендію.

Також відповідно до постанови КМУ від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 року в Україні запроваджено карантин та введено дистанційне навчання. Разом з тим, суд ухвалив стягувати з нього аліменти з 12.03.2020 року, мотивуючи рішення наявністю у позивача витрат на проїзд до місця навчання.

Стверджує, що матір позивача працює вчителем та отримує дохід приблизно 10 000 грн. в місяць, інших утриманців не має, а тому може надавати синові матеріальну допомогу. Він же залишив їм спільно придбаний у шлюбі будинок і таким чином забезпечив позивача житлом, в той час як свого житла він не має, а тому змушений заощаджувати на його придбання. Також він недавно похоронив батьків, які тривалий час потребували стороннього догляду. Через наявність у нього хронічних захворювань він змушений витрачати кошти на своє лікування. Крім того, він сплачує аліменти на утримання малолітнього сина від іншого шлюбу в розмірі 1/4 частки від доходу. Після вирахування всіх податків і зборів йому залишиться менше половини з його заробітної плати, яка на даний час є єдиним джерелом його існування.

Вважає, що з урахуванням у позивача стипендії, а також можливості його матері надавати кошти на його утримання, присудження з нього аліментів в розмірі 1/6 частки від доходу або у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. на місяць забезпечить позивачу місячний дохід, більш ніж достатній для студента, який забезпечений житлом та харчуванням і не витрачає кошти на проїзд.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши присуджений розмір аліментів на утримання ОСОБА_2 до 2 000 грн. на місяць в твердій грошовій сумі або до 1/6 частки від доходу.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив. Зазначив, що такі доводи є безпідставними, а рішення суду законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Надіслав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

З урахуванням частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності позивача.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 2).

З 01.09.2019 року ОСОБА_2 навчається в Інституті інформаційних технологій Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу на денній формі навчання (а.с. 6).

У зв`язку з навчанням позивач не має самостійного заробітку, а тому потребує утримання від батьків.

Згідно рішення Богородчанського районного суду від 11.12.2015 року з відповідача стягувались аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач досяг повноліття, а відтак відповідач припинив виплату аліментів. На даний час матеріальну допомогу позивачу надає лише матір.

Крім того, судом встановлено, що позивач перебуває на диспансерному обліку з приводу наявності захворювання лівобічного коксартрозу з больовим синдромом, що негативно впливає на можливість у вільний від навчання час отримувати самостійний заробіток від виконання некваліфікованої фізичної праці (а.с. 9).

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною 1 статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Положеннями статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач навчається за кошти державного бюджету, проте стипендію не отримує, що підтверджується довідкою Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу №1534 від 21.09.2020 року (а.с. 93). Крім допомоги матері, жодних доходів не має.

Відповідач є особою працездатного віку, працює у ТОВ «Оператор ГТС України» машиністом технологічних компресорів та отримує заробітну плату, розмір якої за період з 01.11.2019 року по 30.04.2020 року склав 116 965,34 грн., що за мінусом податку з доходів фізичних осіб та військового збору за вказаний період становить 94 157,09 грн., тобто в середньому по 15 692,85 грн. в місяць (а.с. 61).

Крім того, відповідач ОСОБА_1 є одним із засновників ТОВ «КАЗКА-ІФ» (а.с. 11-13).

На підтвердження незадовільного стану здоров`я відповідачем надано виписку з медичної карти стаціонарного хворого №6177 від 08.09.2017 року, згідно якої йому встановлено діагноз: гостре пошкодження нирок неякісної етіології, жовчнокам`яна хвороба (а.с. 57), а також виписку із медичної карти амбулаторного хворого від 18.06.2020 року, відповідно до якої у нього наявний діагноз: розповсюджений нейродерміт в ремісії (а.с. 56). Разом з тим, доказів понесення витрат на своє лікування відповідачем не надано.

Також встановлено, що ОСОБА_1 має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на якого сплачує аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 37, 40).

З урахуванням встановлених обставин справи та вищенаведених норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а тому повинен сплачувати аліменти. Враховуючи дохід відповідача, визначений до стягнення з нього на користь позивача розмір аліментів 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно не є надміру високим та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Приписами частини 3 статті 70 Закону України від 04.11.2010 року №2677-VI «Про виконавче провадження» встановлено, що максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Враховуючи, що відповідач сплачує на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, то присудження до стягнення з нього аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_2 , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача не перевищить максимального розміру, встановленого частиною 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 правильності висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлено без додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, Заява №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене та з урахуванням положень статті 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду від 27 травня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2020 року