ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 жовтня 2020 року

м. Харків

справа № 640/20266/16-ц

провадження №22-ц/818/2808/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк»,

інші учасники справи:

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Київського районного суду м. Харкова від 3 лютого 2020 року, ухвалене у складі судді Сенаторова В.М.,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання недійсним договору кредиту № 159Ф-АК 400 від 14.08.2008, застосування наслідків його недійсності та стягнення судових витрат.

Позов мотивований тим, що 14 серпня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» (надалі Банк) та позивачем був укладений Кредитний договір № 159Ф-АК-400, за умовами якого Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у сумі 22 421 доларів США для придбання рухомого майна (автомобіля) на строк до 14.08.2015. Під час укладення зазначеного договору Банком було допущене істотне порушення вимог закону, що регулюють порядок надання споживчих послуг та порядок надання банками фізичним особам кредитів у іноземній валюті. Перед укладенням договору споживач ОСОБА_1 не був повідомлений у письмовій формі про інформацію, надання якої передбачено вимогами п.2 ст.11 закону України «Про захист прав споживачів». Зміст договору від 14.08.2008 також суперечить вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», постанови Правління Національного Банку України від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», Постанови правління Національного Банку України (надалі НБУ) від 12.11.2003 № 492 «Про затвердження Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», Постанови Правління НБУ №200 від 30.05.2007 «Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України». А саме, позичальнику був наданий кредит у іноземній валюті, але позичальник не був попереджений про валютні ризики, йому не було надано інформацію щодо методики визначення валютного курсу, строків, комісій, пов`язаних з конвертацією валюти під час виконання зобов`язань. З тексту договору від 14.08.2008 вбачається, що, по - перше, Банк зараховує на поточний рахунок Позичальника іноземну валюту - долари США, що потім перераховуються на рахунок продавця автомобіля; по друге, позичальник зобов`язаний сплачувати послуги Банку, а саме, відсотки за користування кредитом у доларах США. На виконання зазначених умов договору Банком були відкриті позичальнику ОСОБА_1 два поточні рахунки: № НОМЕР_1 , на який були зараховані 22 241 доларів США, та № НОМЕР_2 . Банк у період з 2008 по 2014 рік одержував на території України дохід в іноземній валюті - доларах США, що є порушенням п.6.2. «Правил використання готівкової іноземної валюти на території України», затверджених Постановою Правління НБУ №200 від 30.05.2007 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2007 №656/13923).

Отже, Кредитний договір № 159Ф-АК400 від 14.08.2008 укладений між Позичальником та Банком з порушенням законодавства України, що є підставою для визнання його недійсним відповідно до вимог ч.1 ст. 216 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 3 лютого 2020 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Судове рішення мотивоване тим, що сторони погодили умови оспорюваного кредитного договору, позичальник ОСОБА_1 погодився з умовами договору, що засвідчив своїм підписом. Позивач не лише протягом дії договору не висловлював заперечень проти кредитного договору, а й в подальшому не намагався оспорити вказаний кредитний договір. Позивачем не доведено не додержання Банком в момент укладання спірного кредитного договору вимог, які встановлені частинами 1-3 та 6 статті 203 ЦК України. Також судом не встановлено невідповідності оспорюваного правочину ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання». Отже, позивачем не доведено порушення Банком його прав, зазначені у позовній заяві доводи спростовуються умовами кредитного договору, який підписаний позивачем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги виписку з особового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 з 14.02.2008 по 20.07.2017, яка була досліджена судом, однак у рішенні суд взагалі нічого про неї не вказав. З виписки було встановлено, що на особовому рахунку позивача № НОМЕР_3 значиться 22421 доларів США. Крім цього, значиться 14 операцій по зарахуванню різних сум доларів США на наступні рахунки № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 з призначенням: «Погашення кредиту ОСОБА_1 згідно кредитного договору № 159Ф-АК-400 від 14.08.2008 року». Рахунок № НОМЕР_6 не є рахунком позивача, а є транзитним рахунком банку, на який 16.10.2009 були зараховані 18913,32 доларів США, як отримані від позивача. Внаслідок цієї трансакції борг позивача за спірним кредитом був закритий на підставі внесення позивачем коштів в іноземній валюті. Отже, заборгованість за кредитним договором відсутня.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, посилаючись на те, що ОСОБА_1 прийняв кредитні зобов`язання та мав вчасно повернути отриманий кредит зі сплатою процентів відповідно до умов договору, на які погодився, що підтверджується його підписом. Позивачем не надано доказів на підтвердження своїх доводів. Позивач пропустив строк позовної давності, про що під час судового розгляду заявлялось. Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог закону, доводи апелянта мають суб`єктивний характер та не відповідають обставинам справи, а кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу в межах вимог, що були предметом дослідження в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом установлено та вбачається із матеріалів справи, що 14 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 159Ф-АК-400 (надалі Договір Кредиту), за умовами якого Банк надав позивачу кредит у розмірі 22 421 доларів США на 7 років до 14.08.2015 включно для придбання автомобіля «SKODA OKTAVIA», а останній зобов`язався повернути позичені кошти та сплатити проценти за користування ними шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до узгодженого між сторонами графіку платежів, що є додатком до Договору Кредиту (надалі Графік) (т. 1 а. с. 75 - 81 ).

Згідно з п. 2.1. Договору Кредиту для обліку заборгованості за кредитом Банк відкриває позичковий рахунок НОМЕР_1 та рахунок по процентам НОМЕР_2 . Погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється позичальником в період з 11 по 18 числа кожного місяця згідно з Графіком шляхом внесення готівки до каси Банку або безготівкових перерахувань на рахунок НОМЕР_7 , відкритий у Банку (пункт 8.3 Договору).

Згідно з заявкою на видачу готівки №TR14059/1 від 14 серпня 2008 року ОСОБА_1 , отримав 108607 грн, що є еквівалентом 22421 доларів США за Договором кредиту ( т. 1 а. с. 183 ).

Згідно з квитанцією №TR/14058/1 ОСОБА_1 сплатив ПАТ «ВТБ Банк» 108630 грн, які в подальшому були перераховані ТОВ «Атлант М Олексіївка» для придбання ОСОБА_1 автомобіля (т. 1 а. с. 182 ).

На підставі платіжного доручення №1 від 14 серпня 2008 року ТОВ « Атлант - М Олексіївка » від Банку отримав 108630 грн за автомобіль «SKODA OKTAVIA », який отримав ОСОБА_1 (т.1 а.с. 181).

15 серпня 2008 року на підставі акту прийому передачі автомобіля ОСОБА_1 отримав у ТОВ «Атлант М Олексіївка» автомобіль «SKODA OKTAVIA» (т.1 а. с. 186).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2015 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Харківської області від 27.10.2015, позов Банку до ОСОБА_1 задоволений: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 159Ф-АК-400 від 14.08.2008 в сумі 128778 грн 24 коп. (т.1 а. с. 45, 52 ).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-80, 89 ЦПК України, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За змістом статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог ЦК , інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України № 2121-ІІІ від 07.12.2000 «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Установивши, що оспорюваний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його умови, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд обґрунтовано вважав, що позивач підписавши Договір кредиту висловив свою згоду з діючими в Банку умовами надання кредитних послуг, сукупною вартістю кредиту тощо, оскільки зазначене передбачене п. 2.3 Договору кредиту.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 також посилався на те, що Договір Кредиту є недійсним , оскільки видача позичальнику кредиту у доларах США не відповідає приписам Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою НБУ № 492 від 12.11.2003.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

На здійснення операцій, визначених п.п.1-4 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» необхідне надання дозволу НБУ (у т.ч. на здійснення операцій з валютними цінностями).

Згідно з п. 2.3 глави 2 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБУ від 17.07.2001 № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ банки мають право залучати та розміщувати іноземну валюту на валютному ринку України.

Таким чином, наявність банківської ліцензії та дозволу НБУ є необхідною і достатньою умовою для надання кредитів в іноземній валюті. Будь-які вимоги інших нормативних актів щодо необхідності отримання додаткових документів не можуть прийматись до уваги, оскільки суперечать Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Частиною 3 ст. 533 ЦК України встановлено, що використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Як зазначалося вище, такі випадки, порядок та умови визначені Законом України «Про банки та банківську діяльність». Отже, можливість надання і погашення кредитів в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання Договору кредиту недійсним. Посилання апелянта на те, що ухвалюючи рішення по справі суд неправильно оцінив наявні у справі докази та безпідставно не прийняв до уваги доводи позовної заяви є необґрунтованими.

Правовідносини щодо видачі позивачу кредиту, обліку його заборгованості за кредитом на будь-яких рахунках у Банку стосується порядку виконання Кредитного договору і не є підставами для визнання його недійсним.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 3 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 1 жовтня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук