Дата документу 19.10.2020 Справа № 326/1701/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №326/1701/19 Головуючий у 1 інстанції: Каряка Д.О.
Провадження № 22-ц/807/2714/20 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду Запорізької області від 01 липня 2020 року у справі за позовом Асоціації фермерських господарств «Агро» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроплюс-Сервіс», про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року Асоціація фермерських господарств «Агро» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «Агроплюс-Сервіс», про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25 жовтня 2018 року між АФГ «Агро» та ТОВ «Агроплюс-Сервіс» був укладений договір №ДГ-25/10-01, яким передбачалося передання АФГ «Агро» у власність ТОВ «Агроплюс-Сервіс» дизельного палива об`ємом 2 408 л на суму 71 517,60 грн., за ціною 29,70 грн. за 1 л. ТОВ «Агроплюс-Сервіс» зобов`язалось оплатити у повному обсязі отримане паливо не пізніше 29 жовтня 2018 року.

Згідно з договором поруки №1П-25/10 від 25 жовтня 2018 року ОСОБА_1 зобов`язалась відповідати перед кредитором в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи оплату штрафу, пені, а також відшкодування усіх збитків понад суми неустойки.

На вимогу АФГ «Агро» ані ТОВ «Агроплюс-Сервіс» ані поручитель ОСОБА_1 своїх зобов`язань не виконали, вартість дизельного палива у належному обсязі не оплатили. Договором №ДГ-25/10-01 від 25 жовтня 2018 року передбачено, що при порушенні строків виконання своїх зобов`язань більш ніж на 30 календарних днів, покупець сплачує продавцю штраф в розмірі 100 % від суми заборгованості.

На підставі зазначеного просила стягнути з ОСОБА_1 як поручителя на користь асоціації 143035, 20 грн., що складаються з суми заборгованості 71 517,60 грн. та штрафу у розмірі 71 517,60 грн.

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 01 липня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Асоціації фермерських господарств «Агро» заборгованість за договором № ДГ-25/10-01 від 25 жовтня 2018 в сумі 143 035, 20 грн. та судові витрати в розмірі 2 145,53 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неспівмірність розміру штрафу з наслідками невиконання боржником зобов`язань, наявність підстав для застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України для зменшення розміру неустойки, відсутність в неї можливості виконати зобов`язання боржника через майновий стан, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове про часткове задоволення позову та стягнення з неї на користь позивача суму заборгованості 71 517,60 грн., штраф у розмірі 7151,76 грн., що становить 10% від суми невиконаного зобов`язання, що є спів мірним, судовий збір.

Асоціація фермерських господарств «Агро» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що ОСОБА_1 як поручитель зобов`язалась відповідати перед кредитором в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату боргу та неустойки, відповідач є директором ТОВ «Агроплюс-Сервіс» та гарантувала оплату боргу, має можливість сплатити неустойку, для закупівлі паливно-мастильних матеріалів асоціація користується кредитними коштами та сплачує великі відсотки, а тому неповернення суми заборгованості ставить під загрозу виплату відсотків по кредиту, подальшу закупівлю паливно-мастильних матеріалів і стабільну роботу підприємства.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18 серпня 2020 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09 жовтня 2020 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходів з того, що відповідач як поручитель відповідає перед кредитором за невиконання боржником зобов`язань.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що 25 жовтня 2018 року між Асоціацією фермерських господарств «Агро» в особі голови Грицанчук Івана Івановича та ТОВ «Агроплюс-Сервіс» в особі директора Вороніної Любові Михайлівни, яка є відповідачем у справі, укладено договір № ДГ-25/10-01, згідно з умовами якого Асоціація фермерських господарств «Агро» передає у власність, а ТОВ «Агроплюс-Сервіс» приймає та оплачує дизельне паливо об`ємом 2 408 л. Загальна ціна договору 71 517, 60 грн. (а.с.6).

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 розділу 5 договору № ДГ-25/10-01 покупець зобов`язаний здійснити оплату отриманого товару не пізніше одного дня з моменту отримання, кінцевою датою розрахунку за договором є 29 жовтня 2018 року. Пунктом 6.3 договору № ДГ-25/10-01 визначено, що в разі прострочки оплати товару більш ніж на 30 календарних днів від строку, вказаного в п.5.1, покупець сплачує продавцю неустойку у виді штрафу в розмірі 100 % від суми заборгованості.

25 жовтня 2018 року між Асоціацією фермерських господарств «Агро» в особі голови Грицанчук Івана Івановича та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 1П-25/10 до договору № ДГ-25/10-01 від 25 жовтня 2018 року, за умовами якого поручитель зобов`язується відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання ТОВ «Агроплюс-Сервіс» зобов`язань за договором № ДГ-25/10-01 від 25 жовтня 2018 року (п.1.1). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату боргу, неустойки, збитків та інших грошових санкцій (п.2.2). Договором поруки також передбачено, що поручитель зобов`язується виконати свої зобов`язання перед кредитором не пізніше двох днів з дня повідомлення його кредитором шляхом перерахування коштів на банківських рахунок кредитора або ж в інший спосіб (п.3.1) (а.с.7).

Асоціацією фермерських господарств «Агро» було передано ТОВ «Агроплюс-Сервіс» дизельне паливо на суму 71 517,60 грн., що підтверджується видатковою накладною № РГСМ-01889 від 26 жовтня 2018 року та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №РГСМ-01889 від 26 жовтня 2020 року (а.с.8, 9).

29 липня 2019 року на адресу ОСОБА_1 . Асоціацією фермерських господарств «Агро» було надіслано письмову вимогу про виконання умов Договору №ДГ-25/10-01 від 25 жовтня 2018 року протягом 7 днів з дня одержання цієї вимоги, яка була отримана ОСОБА_1 03 серпня 2019 року (а.с.10, 11, 12, 13).

Згідно з актом звірки взаємних розрахунків станом на 19 вересня 2019 заборгованість ТОВ «Агроплюс-Сервіс» перед Асоціацією фермерських господарств «Агро» складає 71 517,60 грн. (а.с.14).

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Умовами договору поруки № 1П-25/10 від 25 жовтня 2018 року Асоціація фермерських господарств «Агро» та ОСОБА_1 встановили, що поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату боргу та неустойки.

Також, пунктом 6.3 договору № ДГ-25/10-01 від 25 жовтня 2018 року Асоціація фермерських господарств «Агро» та ОСОБА_1 , яка діяла як директор ТОВ «Агроплюс-Сервіс», погодили, що в разі прострочки оплати товару більш ніж на 30 календарних днів від строку, вказаного в п.5.1, покупець сплачує продавцю неустойку у виді штрафу в розмірі 100 % від суми заборгованості.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача як поручителя суми заборгованості 71 517,60 грн. та штрафу у розмірі 71 517,60 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до незгоди з розміром штрафу за невиконання зобов`язання, передбаченого договором № ДГ-25/10-01 від 25 жовтня 2020 року та помилкового, на її думку, незастосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України щодо зменшення розміру штрафу.

Вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги з огляду на наступне.

Неустойка у вигляді штрафу в розмірі 100 % від суми заборгованості в разі прострочки оплати товару більш ніж на 30 календарних днів від передбаченого п. 5.1 договору строку передбачена умовами договору № ДГ-25/10-01 від 25 жовтня 2018 року.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 204 ЦК визначає презумпцію правомірності правочину, за її положеннями правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Виходячи з вищевикладеного, розмір штрафу передбачений договором № ДГ-25/10-01 від 25 жовтня 2018 року, договір чи його окремі пункти учасниками справи не оспорювалися з підстав їх невідповідності закону, а також стягнений судом першої інстанції розмір штрафу не перевищує розмір збитків.

Крім того, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не наведено інших обставин, які мають істотне значення для зменшення розміру неустойки відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Посилання ОСОБА_1 на неможливість виконання сплати заборгованості через незадовільний майновий стан не свідчать про наявність обставин, які є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду Запорізької області від 01 липня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 19 жовтня 2020 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова