Номер провадження 2/754/5450/20
Справа №754/7565/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Деснянський районний відділ ГУ ДМС України в м. Києві, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . На даний час у квартирі зареєстровано 3 особи - позивачка, відповідач та мати позивачки ОСОБА_3 . З 2014 року відповідач не проживає у спірній квартирі, але знятися з реєстраційного обліку не бажає. Враховуючи те, що відповідач не є членом сім`ї власника квартири, самостійно не бажає знятися з реєстраційного обліку, позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд усунути перешкоди у здійсненню нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

07.07.2020 року до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 про визнання позовних вимог.

У підготовче засідання позивачка не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в її відсутність.

Відповідач у підготовче засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в його відсутність.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира АДРЕСА_1 .

Власником вказаної квартири є позивачка ОСОБА_1 , що підтверджується договором дарування від 08.08.2005 року, договором купівлі-продажу від 14.10.2011 року, договором дарування від 08.04.2015 року, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 21.07.2015 року.

Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади м. Києва на даний час у спірній квартирі зареєстровано 3 особи: позивачка ОСОБА_1 , її мати ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 .

Як встановлено при розгляді справи, відповідач не є членом сім`ї власника квартири, у спірній квартирі не проживає з 2012 року, самостійно знятися з реєстраційного обліку не бажає.

Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд керується наступними нормами діючого законодавства.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на частину квартири, що включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку.

Як встановлено при розгляді справи, відповідач ОСОБА_2 на даний час у спірній квартирі не проживає, при цьому чинить перешкоди позивачці у здійсненні її права власності та користування спірним майном.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік.

Враховуючи те, що відповідач тривалий час у спірній квартирі не проживає, не є членом сім`ї власника, не бажає добровільно знятися з реєстраційного обліку, подав заяву про визнання позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 840, 80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, Конституцією України, ст. 317, 319, 391 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Деснянський районний відділ ГУ ДМС України в м. Києві, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 840, 80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа - Деснянський районний відділ ГУ ДМС України в м. Києві, адреса: м. Київ, вул.. Драйзера, 22.

Повний текст рішення виготовлений 10 вересня 2020 року.

Суддя О.В.Лісовська