Дата документу 11.09.2020 Справа № 320/9206/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2607/20 Головуючий у 1-й інстанції: Колодіна Л.В.
Є.У.№ 320/9206/15 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

із апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» (далі - Банк) звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 55 655, 87 грн. В обґрунтування позову Банк зазначав, що 23.10.2014 між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 500523073, відповідно до умов якого сторони прийняли на себе взаємні зобов`язання, а саме: кредитор надав позичальнику кредит на суму 53 431,75 грн. з процентної ставкою за користування кредитом 0,01% річних. Датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій, є 24.10.2017 року. Кредит надався позичальнику для власних потреб шляхом перерахування на рахунок, що відкритий позичальником у ПАТ «Альфа-Банк», а відповідач зобов`язався повертати наданий кредит та сплачувати проценти за його користування щомісячно рівними частинами відповідно до графіку платежів у відповідності з Додатком №1 до кредитного договору, який є його невід`ємною частиною, в порядку та на умовах, визначених договором. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надавши Відповідачеві, кредит у сумі 53 431,75 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку Відповідача. У порушення умов Договору позичальник свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого станом на 08.10.2015 має прострочену заборгованість за кредитом 46 011,61 грн., за відсотками 2,09 грн. та по комісії 8 442,17 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. У зв`язку із порушенням зобов`язань зі сплати щомісячних платежів у відповідності з умовами договору позичальнику нараховано штраф на суму 1 200грн. Посилаючись на вказані обставини, Банк просив суд стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором і відшкодувати судові витрати.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 червня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за Кредитним договором №500523073 від 23.10.2014 року в розмірі 55 655 /п`ятдесят п`ять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять/ грн. 87 коп., яка складається з наступного: 46 011,61 грн. заборгованість за кредитом; 2,09 грн. заборгованість за відсотками; 8 442,17 грн. заборгованість по комісії; 1 200,00 грн. штраф.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судовий збір у розмірі 1 218 грн. 00 коп.

Судове рішення мотивовано тим, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, має заборгованість, розмір якої підтверджується належними і допустимими доказами, яка па підставі ст.ст. 525,525, 1050 ЦК України підлягає стягненню

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту укладання кредитного договору, його суттєвих умов, розміру заборгованості. Із наданого позивачем копій договору про надання кредиту неможливо зробити висновок щодо воливиявлення позичальника на отримання вказаного кредиту у зазначеному позивачем розмірі. Умови і правила надання банківських послуг не містять його підпису, а тому не можуть вважатися складовою кредитного договору.

Копія апеляційної скарги і ухвала про відкриття апеляційного провадження отримані позивачеві 20.08.2020.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарг без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги обґрунтовані, оскільки правовідносини, які склалися між сторонами по даній справі витікають з договірних відносин, та які є обов`язковими для виконання між сторонами. Факт укладання кредитного договору і розмір заборг8ованості підтверджені належними і допустимими доказами, які відповідачем не спростовані.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частино першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вимогою статті 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, встановленої договором.

Відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що 23.10.2014 року між Публічним Акціонерним Товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 500523073, відповідно до умов якого сторони прийняли на себе взаємні зобов`язання, а саме: кредитор надав позичальнику кредит у сумі 53 431,75 грн. з процентної ставкою за користування кредитом 0,01% річних. Датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій є 24.10.2017 року. Кредит надається позичальнику для власних потреб шляхом перерахування на рахунок, що відкритий позичальником у ПАТ «Альфа-Банк», а відповідач зобов`язався повертати наданий кредит та сплачувати проценти за його користування щомісячно рівними частинами відповідно до графіку платежів у відповідності з Додатком №1 до кредитного договору, який є його невід`ємною частиною, в порядку та на умовах, визначених договором (а.с.6-10).

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 53 431,75 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку Відповідача (а.с.14).

У порушення умов договору позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 08.10.2015 має прострочену заборгованість за кредитом 46 011,61 грн., за відсотками 2,09 грн. та по комісії 8 442,17 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.13).

У зв`язку з систематичним порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору йому була нарахована неустойка на суму 1 200,00 грн., що передбачено п.12 договору.

Відповідно до умов договору у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником будь-яких обов`язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, Банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором.

На виконання умов договору відповідачеві була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, яка на дату подання позовної заяви не виконана. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення всієї суми боргу.

Установивши, що відповідач умови кредитного договору не виконав, має заборгованість за кредитом розмір якої підтверджується належними і допустимими доказами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог є неспроможними.

Факт укладання кредитного договору, розмір заборгованості за кредитом підтверджені належними і допустимими доказами, які засвідчені підписом представника позивача у порядку, який був передбачений нормами ЦПК на момент пред`явлення позову.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність волевиявлення позичальника на укладання кредитного договору, недоведеність умов кредитування, є неспроможними.

У передбаченому законом порядку кредитний договір недійсним не визнаний, всі суттєві умови договору викладені у тексті договору, який підписано позичальником, а отже відсутні підстави для висновку про недоведеність волевиявлення останнього на укладання договору.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 червня 2020 по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська