ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 1613/284/2012 Номер провадження 22-ц/814/451/20Головуючий у 1-й інстанції Якименко Т. О. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2019 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Шкурупія О.Ю. (на даний час Київський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми)),

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст скарги

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Шкурупій О.Ю.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначив, що він зобов`язаний відповідно до рішень Котелевського районного суду від 13.квітня 2012 року та 14 вересня2019 року сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Виконання вказаних рішень перебуває у Київському відділі ДВС міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області.

13 грудня 2018 року державним виконавцем Шкурупієм О.Ю. були винесені постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, тимчасового обмеження у праві полювання та про арешт майна. 19 вересня 2019 року цією ж посадовою особою було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Просить скасувати вказані постанови, як такі що винесені всупереч Закону України «Про виконавче провадження», оскільки постанова від 19 вересня 2019 року винесена без попереднього розрахунку боргу по аліментам, а також державним виконавцем не дотримано процедуру направлення постанови органу, який її виконує. Крім того вказує, що постанова від 19 вересня 2019 року не була надіслана йому в строк передбачений Законом, та не було витримано 10-денного строку на її оскарження.

Крім того, під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження він дізнався про наявність постанов від 13 грудня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, тимчасового обмеження у праві полювання та про арешт майна. Вважає, що оскільки 14 серпня 2019 року рішенням суду розмір аліментів був зменшений з 1/4 до 1/6 частини, виконавче провадження з примусового виконання рішення від 13 квітень 2012 року виконавчого листа потрібно було закрити, і на підставі цього скасувати вжиті виконавцем заходи щодо обмеження його прав.

Просив визнати протиправними дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Шкурупія О.Ю. щодо направлення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 19 вересня 2019 року у виконавчому провадженні № 32736065 Головному центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України та скасувати вказану постанову.

Скасувати постанови головного державного виконавця Київського відділу ДВС міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області Шкурупія О.Ю. від 13 грудня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, тимчасового обмеження у праві полювання та про арешт майна.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2019 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Шкурупія О.Ю. відмовлено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 384 грн. 20 коп. - судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .Просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити вимоги його скарги.

Позиція сторін

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що він не погоджується із розміром заборгованості, його на даний момент він має захворювання, дружина та двоє неповнолітніх дітей проживають в РФ, а оскаржувані дії державного виконавця перешкоджають йому проживати разом із сім`єю.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець вважає судове рішення законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2019 року без змін.

Щодо явки сторін в судове засіданні

У судове засідання заінтересована особа ОСОБА_2 не з`явилася, надіславши суду заяву, у якій просить розглядати справу без її участі.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника, пояснення державного виконавця, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо поданих в суд апеляційної інстанції доказів

ОСОБА_1 подано до суду апеляційної інстанції на підтвердження доводів наведених в апеляційній скарзі додаткові докази, зокрема: копії виписок з медичних карток, копію закордонного паспорту, свідоцтво про народження дітей, свідоцтво про шлюб свідоцтво про реєстрацію.

За приписами ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або належним чином завіреній копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього

Згідно вимог положень ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Враховуючи, що копії вищевказаних додаткових доказів не завірені взагалі та, згідно пояснення представника ОСОБА_1 , вони не направлялися іншим учасникам справи, в тому числі ОСОБА_2 , у суду апеляційної інстанції відсутні підстави брати їх до уваги.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції вірно встановлено, що заочним рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 13 квітня 2012 року (справа №1613/284/2012) вирішено стягувати з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно.

Виконавчий лист №1613/284/2012 з примусового виконання зазначеного вище рішення суду від 14 серпня 2019 року перебував на примусовому виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Згідно довідки розрахунку заборгованості від 13 грудня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів, станом на зазначену дату становила 44 450,24 грн., що сумарно перевищує заборгованість зі сплати аліментів за чотири місяці.

13 грудня 2018 року головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Шкурупієм О.Ю. винесено постанови про тимчасове обмеження ОСОБА_5 у праві керування транспортним засобом, про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання, та про арешт майна.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів (справа №535/815/19) задоволено повністю та зменшено розмір аліментів, що стягуються на підставі заочного рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 13 квітня 2012 року у справі 1613/284/2012 з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу). Підставою для зменшення розміру аліментів слугувало наявність на утриманні ОСОБА_1 інших утриманців та онкологічне захворювання.

18 вересня 2019 року стягувачка ОСОБА_2 звернулася до державного виконавця з заявою про відкликання виконавчого листа 1613/284/2012 виданого Котелевським районним судом Полтавської області від 15 лютого 2019 року та приєднання до матеріалів виконавчого провадження виконавчий лист №№535/815/19 виданий Котелевським районним судом Полтавської області від 14 вересня 2019 року про зміну розміру аліментів 1/4 частини до 1/6 частини на утримання доньки ОСОБА_4 .

На підставі зазначеної вище заяви стягувачки ОСОБА_2 державним виконавцем винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних виконавчого провадження №32736065 в частині зміни розміру аліментів.

Згідно з довідкою -розрахунком заборгованості по аліментам №50504 від 19 вересня 2019 року, яка знаходиться в матеріалах виконавчого провадження № 32736065 наданих на вимогу суду для огляду у судовому засіданні, та приєднана державним виконавцем до відзиву на скаргу від 30 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 має заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 станом на 19 вересня 2019 року в сумі 63852,44 грн.

Тобто суд першої інстанції вірно установив, що при виконанні вказаного виконавчого листа державним виконавцем встановлено, що у боржника утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якого, згідно проведеного державним виконавцем розрахунку, перевищує суму відповідних платежів за чотири місяців.

Крім того, згідно ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження, доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених п.п. 1 - 4 ч. 9 ст.71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до роздруківки з Реєстру відправленої кореспонденції Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 20 вересня 2019 року №7017 підтверджено факт направлення боржнику ОСОБА_1 копію оскаржуваної постанови про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що сторонами не заперечувався той факт, що боржник має двох неповнолітніх дітей, які проживають на території Російської Федерації, що стало, зокрема, причиною зміни розміру аліментів згідно рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2019 року.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції змінилася назва Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на Київський відділ державної виконавчої служби міста Полтави Північно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми).

Позиція апеляційного суду

Щодо встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за кордон

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року. Для України вона набрала чинності 11 вересня 1997 року і є частиною національного законодавства України.

Як передбачено ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території (ч.1).

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною (ч.2).

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб (ч.3).

Права, викладені в п. 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільств (ч.4).

Відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої за період з травня 2012 року по грудень 2018 року, перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, зокрема, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

При цьому, слід звернути увагу, що одним із принципів у цивільному судочинстві є принцип пропорційності (ст. 13 ЦПК України). Дотримання засад співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, крім іншого, передбачено п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Рінер проти Болгарії» Європейський суд з прав людини відмітив, що дотримуючись принципу пропорційності, заборона на виїзд з країни на підставі несплати податків може бути виправдано, якщо служить метою стягнення заборгованості. Таким чином, таке обмеження не може бути перетворено у вид покарання відносно неможливості сплати.

Хоча вказане рішення стосується обмеження виїзду, пов`язаного із несплатою податків, на думку колегії суддів, принцип пропорційності та неможливості використання тимчасового обмеження виїзду за кордон як покарання можна застосувати і до відносин, пов`язаних із виконання рішень у цивільних справах.

При цьому, у Європейського суду з прав людини склалася з цього питання стала практика.

Слід також звернути увагу, що у справі «Хлюстов проти Росії» (скарга № 28975/05)Європейський суд з прав людини в пунктах 85 -92 виклав свою позицію щодо обмеження особи на виїзд за межі країни.

Так, Європейський суд звернув увагу, що він перевіряв відповідність обмежень пересування, які були накладені в різних умовах: заборона на виїзд, накладений як міра поліцейського контролю за особою, підозрюваним в зв`язках з мафією (див. Рішення у справі Лабіта, §§ 193-197); вилучення, як частина з`ясування обставин на місці, і подальша конфіскація паспорта особи, яка не переслідується в кримінальному порядку, і не вважається свідком у кримінальному провадженні (див. рішення у справі Бауманна, §§ 65-67); заборона банкруту на від`їзд з місця проживання в ході процесу з питань банкрутства (див. «Луордо проти Італії» (Luordo v. Italy), № 32190/96, §§ 96-97, ECHR 2003 IX); вилучення паспорта заявника за відмову платити штраф митній службі (див. «Напіджало проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), № 66485/01, §§ 78-82, 13 листопада 2003 року); зобов`язання не переховуватися, покладене на підозрюваного в ході провадження у кримінальній справі стосовно нього (див., крім інших прикладів, «Федоров і Федорова проти Росії» (Fedorov and Fedorova v. Russia), № 31008/02, §§ 39-47 , 13 жовтня 2005 року; «Антоненков і інші проти України» (Antonenkov and Others v. Ukraine), № 14183/02, §§ 59-67, 22 листопада 2005 року; «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine ), №15007 / 02, §§ 90-97, 7 грудня 2006 року; «Хайдслсібейді проти Азербайдсхсана» (Hajibeyli v. Azerbaijan), № 16528/05, §§ 60-69, 10 липня 2008 року; «Македонський проти Болгарії» (Makedonski v. Bulgaria), №36036 / 04, §§ 39-46, 20 січня 2011 року; «Пфайфер проти Б олгаріі» (Pfeifer v. Bulgaria), №24733 / 04, §§ 55- 58, 17 лютого 2011 року; «Прешер проти Болгарії» (Prescher V. Bulgaria), № 6767/04, §§ 47-52, 07 червня 2011 року; і «Мядеюік проти Польщі» (Miazdzyk v. Poland), №. 23592/07, §§ 33-42, 24 січня 2012 року); обмеження на переміщення, накладене за відмову платити заборгованість по податках (див, «Рінер проти Болгарії» (Riener v. Bulgaria), № 46343/99, §§ 118-130, 23 травня 2006 року); обмеження переміщення, накладене у звязку з володінням відомостями, що становлять державну таємницю (див. «Бартіка проти Росії» (Bartik V. Russia), № 55565/00, §§ 44-52, ECHR 2006-XV, і «Солтисяк проти Росії» (Soltysyak V. Russia), № 4663/05, §§ 46-54 10 лютого 2011 року).; постанови суду, що забороняють вивіз неповнолітніх дітей в іншу країну (див. «Діаманті і Пелліччіоні проти Сан Марино» (Diamante and Pelliccioni v. San Marino), № 32250/08, §§ 214-215, 27 вересня 2011 року); і заборона на виїзд, накладений за порушення імміграційних правил іншої країни (див. «Стамос проти Болгарії» (Stamose v. Bulgaria), № 2 9 7 1 3/0 5, §§ 33-37, 27 листопада 2012 року). Суд також вивчив обмеження, які, як і в цій справі, були накладені на заявників за несплату боргу за постановою суду приватній особі (див. Рішення у справі ОСОБА_6 , згадане вище, §§ 36-41, і справа Гочев, згадане вище, §§ 49 -57).

Оцінюючи відповідність обмежень переміщення, накладених в цих справах на заявників Європейський суд з прав людини брав до уваги різні чинники.

У ряді справ проти Італії Суд встановив, що обмеження переміщення, які були накладені автоматично на весь термін тривалості процесу з питань банкрутства та залишалися в силі на протязі довгих термінів, що коливалися від 13 до більш ніж 24 років, були невідповідними, навіть якщо не було вказівок на те, що заявник хотів покинути місце свого проживання або, що в дозволі на це коли-небудь було відмовлено (див. рішення у справі Луордо, згадане вище, § 96; «Бассанио проти Італії» (Bassani v. Italy), № 47778/99, §§ 23-25 11 грудня 2003 року; «Нерон проти Італії» (Neroni v. Italy), №7503 / 02 , §§ 26-28, 22 квітня 2004 року; і «Гоффі проти Італії» (Goffi р Italy), № 55984/00, §§ 19-21, 24 березня 2005 року). З іншого боку, в разі, коли обмеження на виїзд діяло протягом шести місяців, Суд вважав, враховуючи короткий термін обмеження, що воно було пропорційним переслідуваній меті (див. Рішення у справі ОСОБА_7 і Пелліччіоні, згадане вище, § 214).

В іншій групі справ, в яких зобов`язання не залишати місце їх проживання було накладено в контексті кримінального провадження стосовно заявників, але не застосовувалося автоматично в ході всього процесу, і було значно коротше, ніж у справі Луордо, Суд вважав, що в обставинах цих справ один тільки термін дії обмеження був недостатнім для того, щоб зробити висновок, що обмеження було невідповідним, а тому було необхідно враховувати всі інші фактори. Зокрема, в справах Федорова і Федорової (згадано вище, § 44) і ОСОБА_8 і інших (згадано вище, § 64), Суд порахував, що було доречним, при оцінці пропорційності обмежень, переконатися, чи хотіли заявники покинути місце їх проживання, і чи зверталися вони з такими запитами до національних органів влади, і, якщо так, то чи було відмовлено в такому дозволі.

У справах, де обмеження переміщення було накладено на заявників, які були учасниками кримінального, адміністративного або іншого провадження, Суд вивчав, чи були підстави, на яких влада накладала і продовжувала обмеження і / або відмовляла їм у знятті їх, відповідними і достатніми (див. рішення у справі Лабіта, згадане вище, §§ 196-197; справа Бауманна, згадане вище, § 65-67; у раз Напіджало, згадане вище, §§ 78-82).

У справі ОСОБА_9 , згаданій вище, в якій обмеження на виїзд були накладені на заявника з огляду на його володіння відомостями, що становлять державну таємницю, Суд взяв до уваги наявність спільних європейських та міжнародних принципів у цій сфері.

Європейський суд з прав людини крім того, послався, що у справі Гочев (згаданій вище, §§ 49-50) Суд коротко узагальнив принципи щодо оцінки необхідності заходів, обмежуючих свободу пересування, в такий спосіб:

49. Відносно пропорційності обмеження, накладеного через несплату боргів, Суд нагадує, що воно обумовлено тільки поки переслідує законну мету забезпечення виплати зазначених боргів (див. «Напіджало проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), №66485 / 01, §§ 78 по 82, 13 листопада 2003 року). Більш того, навіть будучи обґрунтованою на початку, міра обмеження свободи пересування особи може стати невідповідною і порушувати право особи, якщо автоматично поширюється на довгий термін (див. «Луордо проти Італії» (Luordo V. Italy), №32190 / 96, § 96 , ECHR 2003 IX; «Фёлдес і Фёлдесне Хаджіко проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), № 41463/02, § 35, ECHR 2006 -...; і дало Рінер, згадане вище, § 121).

У будь-якому випадку, національна влада зобов`язана забезпечити, щоб втручання в право особи на виїзд з країни, спочатку і в ході його продовження, було виправдано і пропорційно з урахуванням обставин. Вони не повинні продовжувати заходи, що обмежують свободу пересування особи, на довгі терміни без регулярного перегляду їх обґрунтованості (див. Рішення у справі Рінер, згадане вище, § 124, і Фёлдес і Фёлдесне Хайдоюік (Foldes and Foldesne Hajlik), згадане вище, § 35). Такий перегляд має, зазвичай, проводитися, принаймні в останній інстанції, судами, так як вони можуть запропонувати кращі гарантії незалежності, неупередженості та законності процесу (див. «Сіссаніс проти Румунії» (Sissanis v. Romania), № 23468/02, § 70, 25 січня 2007 р.) Межі судового розгляду повинні давати суду можливість прийняти до уваги всі фактори, включаючи ті, що стосуються пропорційності заходів обмеження (див., Mutatis mutandis, «Ле Компте, Ван Лёйвен іД е Мейер проти Бельгії» (he Compte, Van Leuven and De Meyere v . Belgium) 23 червня 1981 р § 60, Series A № 43) ...

При цьому, Європейській суд з права людини погодився з владою, що з метою виконання вимог ст. 6 та ст. 1 Першого протоколу №1 державна влада зобов`язана надавати необхідну допомогу кредитору у виконанні судових рішень проти приватних осіб. Така допомога може бути надана, наприклад, через службу судових приставів або процедуру банкрутства (див. «Анохін проти Росії» (Anokhin v. Russia) (dec.), 31 травня 2007 року) Проте, Суд вважає, що заходи, прийняті для надання такої допомоги, так як вони втручаються в права, що захищаються ст. 2 Протоколу ХР4, повинні бути необхідними в демократичному суспільстві.

Як уже зазначалося учасниками справи не заперечувалося факт наявності у боржника неповнолітніх дітей, які перебувають за межами України. Вказана обставина також підтверджується рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2019 року.

При цьому, повертаючись до аналізу обставин даної справи, колегія суддів, із урахування практики Європейського суду з прав людини приходить до переконання, що обмеження виїзду божника за кордон при наявності інших малолітніх дітей за межами держави України суперечить принципу пропорційності та не може вважати необхідним в демократичному суспільстві тому, що обмежує боржника в реалізації його прав та обов`язків відносно інших неповнолітніх дітей.

Щодо стягнутого судового збору

У Законі України «Про судовий збір» не передбачено необхідності сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС.

Відтак, стягнення судового збору з ОСОБА_1 в суді першої інстанції є безпідставним.

В іншій частині суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відносно тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання про арешт майна

Згідно п. 1, 2 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої за період з травня 2012 року по грудень 2018 року, перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Як уже зазначалось, згідно з довідкою -розрахунком заборгованості по аліментам №50504 від 19 вересня 2019 року, яка знаходиться в матеріалах виконавчого провадження № 32736065 наданих на вимогу суду для огляду у судовому засіданні, та приєднана державним виконавцем до відзиву на скаргу від 30 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 , має заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 станом на 19 вересня 2019 року в сумі 63852,44 грн.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, щодо наявності у державного виконавця підстав для вжиття тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання про арешт майна.

Такі заходи на думку колегії суддів є необхідними в демократичному суспільстві та слугують меті виконання рішення суду боржником.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

Посилання в апеляційній скарзі на незгоду з розрахунком боргу, не є підставою для скасування судового рішення, оскільки суд першої інстанції вірно вказав, що розмір заборгованості в даній справі судом не визначається і не перевіряється, а визначається державним виконавцем у порядку, передбаченому Сімейним кодексом України (ст. 195 СК України), і у разі незгоди із розміром нарахованої державним виконавцем заборгованості, тобто наявності спору в частині її розміру, заявник наділений правом оскаржити розмір такої заборгованості в судовому порядку шляхом подання відповідного позову та в разі, якщо таке рішення буде ухвалено, заявник матиме можливість звернутись до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до суду з відповідною заявою про скасування обмежень.

Посилання боржника про наявність у нього захворювання не дає підстави для задоволення апеляційної скарги у повному обсязі тому, що доказів наявності захворювання та доказів, що характер та ступінь захворювання перешкоджає сплаті аліментів суду першої та апеляційної інстанції, у порядку встановленому нормами ЦПК України не надано.

Безпідставними є посилання ОСОБА_1 , що він раніше працював водієм, так як відсутні будь-які докази, що на час застосування тимчасових обмежень боржник працював або мав намір працевлаштуватися водієм.

Висновок за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а саме: ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2019 рокув частині відмови у скасуванні постанови головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (на даний час Київський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми)) ОСОБА_10 від 19 вересня 2019 року у виконавчому провадженні № 3276065 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору підлягає скасуванню із постановленням у цій частині нового судового рішенням про задоволення скарги та скасування постанови державного виконавця від 19 вересня 2019 року у виконавчому провадженні № 3276065 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

У іншій частині ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2019 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2019 рокув частині відмови у скасуванні постанови головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (на даний час Київський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми)) ОСОБА_10 від 19 вересня 2019 року у виконавчому провадженні № 3276065 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 в частині скасування постанови головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (на даний час Київський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми)) ОСОБА_10 від 19 вересня 2019 року у виконавчому провадженні № 3276065 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України задовольнити.

Скасувати постанову головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (на даний час Київський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми)) ОСОБА_10 від 19 вересня 2019 року у виконавчому провадженні № 3276065 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

В іншій частині ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 25 лютого 2020 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко