справа № 2-1018/11
УХВАЛА

05 жовтня 2020 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Постигач О.Б., розглянувши заяву про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа,

в с т а н о в и в:

В провадженні суду знаходиться скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Шмідт Катерина Валеріївна, Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», Державне підприємство «Сетам» на дії приватного виконавця.

02.10.2020 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав до суду заяву про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, в якій просить зупинити стягнення на підставі виконавчого листа №2-1018/2011 від 22.10.2012 року, виданого Залізничним районним судом м. Львова, до розгляду скарги по суті. Подану заяву мотивує тим, що реалізація об`єкту нерухомого майна має відбутися 15 жовтня 2020 року, а тому з урахуванням можливого задоволення скарги, розгляд якої призначено на 19 жовтня 2020 року, буде мати місце істотне порушення права боржника.

У ст. ст. 151, 152 ЦПК України містяться положення щодо порядку вирішення питання про забезпечення позову і способи забезпечення позову.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією з засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Як вбачається зі змісту ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Згідно зі ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі змістом ЦПК України розгляд таких заяв відноситься до розділу VII. Судовий контроль за виконанням судових рішень.

У Цивільному процесуальному кодексі України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення дії постанови про відкриття виконавчого провадження, заборони вчинення виконавчих дій, зупинення стягнення за виконавчим листом.

У пункті 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року роз`яснено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Разом з тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа. При цьому ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій виконавцем, тому це питання відноситься виключно до компетенції виконавця.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України).

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру передбачено і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України.

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року та «Лавентс проти Латвії» від 07 листопада 2002 року).

Розглядаючи скаргу на дії державного виконавця у порядку ст.447-453 ЦПК України, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів забезпечення скарги шляхом зупинення стягнення за виконавчим документом, а тому зупинення стягнення можливе лише у випадках оскарження самого рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист, або при оскарженні виконавчих написів та при вирішенні заяв про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, ОСОБА_1 не оскаржує виконавчий лист чи судове рішення, на підставі якого він виданий, а у поданій скарзі оскаржуються дії приватного виконавця в порядку судового контролю за виконанням рішення суду.

Положення ст.ст. 149-153 ЦПК України, які регламентують забезпечення позову, не можуть застосовуватися при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби (ст.ст. 447-451 ЦПК України), поданої у порядку здійснення судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили (стягнення за яким не зупинялось) і підлягає примусовому виконанню у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Отже, забезпечення скарги боржника шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа призведе до порушення прав стягувача у виконавчому провадженні щодо виконання судового рішення, яке набрало законної сили в розумні строки, передбачені Законом.

Суд не вправі вжити заходи забезпечення скарги (аналогічно забезпечення позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженням суду, а є виключно повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 21 січня 2020 року у справі № 61-11817св19.

У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 353, 447-453 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Постигач О.Б.