ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2798/19 Номер провадження 22-ц/814/1947/20Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 16 квітня 2020 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного тексту не зазначені) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 30 445 грн. 89 коп.

Заявлені вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за укладеною 28.08.2015 року генеральною угодою про реструктуризацію боргу та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 16 квітня 2020 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 9 328, 69 грн. та судовий збір у розмірі 588 грн 59 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

ПАТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в цій частині в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не дослідив зміст Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та, відповідно, не дав оцінки п.2.1 цієї угоди, якою встановлений розмір відсотків за користування кредитними коштами, строк та порядок їх сплати, а тому зробив хибний висновок про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення на користь Банку нарахованих відсотків.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 05.04.2011 року ОСОБА_1 подав до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» анкету-заяву про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.6).

28.08.2015 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладена генеральна угода з наданням кредитної картки № НОМЕР_1 про реструктуризацію та зменшенням розміру заборгованості по договору № SAMDN029 від 05.04.2011 року (що складається з генеральної угоди, умов і правил надання банківських послуг та тарифів) про надання грошових коштів у сумі 11 722 грн. 59 коп. строком до 31.08.2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі зазначеному генеральною угодою (а.с.7).

На виконання умов зазначеної вище угоди відповідач зобов`язався здійснювати погашення заборгованості на умовах цієї угоди.

Пунктом 1 угоди передбачено також реструктуризацію заборгованості та зменшення її розміру по Договору 1 з дати підписання генеральної угоди, яка складає 11 722 грн. 59 коп. (а.с.7).

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за генеральною угодою станом на 11.11.2019 р. Банком нарахована заборгованість в сумі 30 445 грн. 89 коп., яка складається із:

заборгованості за кредитом у розмірі 9 328 грн. 69 коп.;

заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі 6 451 грн. 23 коп.;

заборгованості за пенею у розмірі 14 665 грн. 97 коп.. (а.с.5).

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції виходив з того, що у анкеті-заяві позичальника процентна ставка не зазначена, сплата комісії не передбачена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначених банком розмірах і порядках нарахування.

Крім того вказував, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

За загальним правилом зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст.526 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок сплати яких встановлюється договором.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести належними, допустимими, достатніми і достовірним доказами ті обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, та на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частиною шостою ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не звільняє учасника справи від обов`язку доказування (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Стверджуючи про незаконність рішення суду першої інстанції у частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом, Банк посилається на умови Генеральної угоди від 28 серпня 2015 року, зокрема п.2.1., згідно умов якого позичальник зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитними коштами у розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7).

Разом з тим, з розрахунку заборгованості (а.с.5) вбачається, що проценти пораховані, виходячи із ставки 18% місячних, при цьому ні у позові, ні в апеляційній скарзі не наведені обґрунтовані доводи правомірності нарахування процентів за ставкою 18% місячних всупереч умовам Генеральної угоди.

В анкеті-заяві позичальника (а.с.6) відсутні дані про відсоткову ставку.

У зв`язку з наведеним суд відповідно до приписів ст.13, ч.7 ст.81 ЦПК України позбавлений права самостійно здійснити розрахунок суми заборгованості по процентам.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що позивач не реалізував своє право на доведення належними і допустимими доказами фактів для вирішення цього спору, а саме суми заборгованості з урахуванням встановлених судом обставин.

Отже, рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 16 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М. Триголов