КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
===================================================================
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

26 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 26 серпня 2020 року подала апеляційну скаргу, яка не відповідає вимогам ст. 354 ЦПК України, зокрема: апеляційна скарга не оплачена судовим збором.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року було відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про звільнення її від сплати судового збору та залишено апеляційну скаргу без руху з наданням десятиденного строку з моменту отримання копії ухвали суду на усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: сплати судового збору у розмірі 1152 грн. 60 коп.

На виконання вимог вказаної ухвали суду ОСОБА_1 повторно надіслала на адресу Київського апеляційного суду клопотання про звільнення її від сплати судового збору, посилаючись на те, що розмір судового збору, який необхідно сплатити, перевищує 5% її розміру річного доходу. На підтвердження вказаної обставини надає суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №1816 від 16 жовтня 2020 року.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції доходить висновку про неможливість звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору з урахуванням такого.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі», вбачається, що вимога сплати збору цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

У рішенні від 26.07.2005 у справі «Kniat v. Poland» ЄСПЛ указав на те, що при вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору, про надання відстрочення чи розстрочення, національні суди повинні встановити реальний дохід (розмір заробітної плати, соціальних виплат, стипендії тощо) особи, чи наявне в неї рухоме та нерухоме майно, цінні папери, чи є в неї можливість розпоряджатися вказаним без значного погіршення власного фінансового стану.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням. Підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути достатньо аргументовані.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах: «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року; «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року).

Отже, звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, який є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

За приписами ст. 8 Закону України «Про судовий збір», звільнення від сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин. При цьому, статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства, визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Приписами вказаної статті передбачено, що здійснюючи свої конституційні обов`язки, суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи указаний принцип, а також положення статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні звільнення від сплати судового збору.

В свою чергу, особа, яка заявляє відповідне клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати повинна навести доводи того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б свідчили про вжиття ним всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору та підтверджували можливість сплати судового збору до ухвалення рішення у справі.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що надані суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №1816 від 16 жовтня 2020 року про доходи ОСОБА_1 за 2019 рік, долучені до клопотання про звільнення від сплати судового збору, не можуть бути самостійним та єдиним підтвердженням того, що у останньої відсутня фінансова можливість сплатити судовий збір, розмір якого не перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на січень 2020 року та слугувати єдиною підставою для звільнення від сплати судового збору.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність доходів за 2019 рік не може свідчити про те, що у скаржника відсутні доходи станом на день звернення до суду з апеляційною скаргою. Також суд критично оцінює посилання ОСОБА_1 на те, що у зв`язку за станом здоров`я вона не може працювати, так як жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона хворіє чи є такою, що тимчасово або повністю втратила працездатність суду не надано.

Розглянувши клопотання заявника про звільнення від сплати судового збору, враховуючи відсутність підстав передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір» для звільнення від сплати судового збору, у зв`язку з тим, що надані ОСОБА_1 відомості не свідчать про відсутність у заявника інших джерел доходів, доводи про скрутне майнове становище належними та допустимими доказами не підтверджені.

Окрім того, для уникнення створення особі перешкод для доступу до правосуддя у вигляді неможливості сплати судового збору законодавством передбачено наступні процесуальні механізми забезпечення судового розгляду поданих особами процесуальних документів у випадку складності для таких осіб оплатити визначену законом суму судового збору повністю: відстрочення сплати судових витрат, розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру необхідних до сплати судових витрат, звільнення від його сплати.

Проте, право суду застосувати один із указаних механізмів не є необмеженими.

Однак, звертаючись до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою у цій справі ОСОБА_1 вважала єдиним можливим із передбачених законом указаних засобів саме звільнення її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Враховуючи імперативний характер відповідних норм цивільного судочинства, суд позбавлений права самостійно вирішити питання щодо стягнення судового збору у інший спосіб, ніж той, який ініціював учасник справи і який передбачений положеннями ЦПК України.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд, які викладені в постановах суду від 24 січня 2019 року у справі №752/13541/16, від 14 серпня 2019 року у справі №226/1661/18, від 28 серпня 2019 року у справі №439/1319/16 та ін.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відсутні достатні правові підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.

Таким чином, станом на 26 жовтня 2020 року ОСОБА_1 не усунула недоліки апеляційної скарги, що були визначені судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог ухвали Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року та не сплатила судовий збір у розмірі 1152 грн. 60 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За правилами ст. 185 ЦПК України, якщо скаржник, відповідно до ухвали суду, у встановлений строк усуне недоліки, то апеляційна скарга вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо ж скаржник не усунув недоліки у строк, встановлений судом, то апеляційна скарга вважається неподаною та повертається скаржнику у порядку, визначеному ст. 357 ЦПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 357 ЦПК України питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не виконала вимоги ухвали Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року, не сплатила судовий збір у визначеному судом розмірі, не надала беззаперечних суду доказів на підтвердження неможливості сплати судового збору у визначеному розмірі, не зверталася до суду із клопотання про відстрочення, розстрочення чи зменшення розміру судового збору, то суд апеляційної інстанції доходить висновку, що подана апеляційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись ст. 8 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 136, 185, 357 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИЛА:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору від 20 жовтня 2020 року відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності в порядку спадкування повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення або з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Суддя Київського

апеляційного суду С.А. Голуб