Справа № 149/1546/18
Провадження № 22-ц/801/1965/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гончарук-Аліфанова О. Ю.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 рокуСправа № 149/1546/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Гончарук-Аліфанової О. Ю. в м. Хмільник, дата складення повного тексту рішення відповідає даті його постановлення, -

в с т а н о в и в:

14 червня 2018 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19 січня 2010 року відповідач отримала кредит у розмірі 6 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31 березня 2018 року становить 107 196, 50 грн, яка складається з: 5 744, 36 грн заборгованість за тілом кредиту; 95 671,35 грн - заборгованість за процентами; 200 грн - заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500 грн фіксована частина, 5 080, 79 грн - процентна складова.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 жовтня 2018 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.01.2010 року в розмірі 106 996, 50 грн, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а тому, з урахуванням вимог частини 2 статті 530 ЦК України дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Крім того, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання зобов`язання та спростування суми заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та комісії в розмірі 200 грн, суд першої інстанції виходив з того, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З таким рішенням в частині задоволення позовних вимогне погодилась відповідач ОСОБА_1 та 06 квітня 2020 року подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Умови та Правила надання банківських послуг та тарифів ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», не можна вважати складовою частиною укладеного кредитного договору, так як вона його не підписувала. Зауважує, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що Банком в порушення положень статті 1056-1 ЦК України, в односторонньому порядку змінювались розміри фіксованої процентної ставки, а також в порушення положень статті 61 Конституції України, судом було застосовано подвійну цивільно-правову відповідальність та стягнуто одночасно два види неустойки у вигляді штрафу (фіксована складова) та штрафу (процентна складова).

Зазначає, що позивач пропустив строк позовної давності, адже останній платіж (300 грн) був здійснений нею 20.06.2014 року, а Банк звернувся до суду з позовом у 2018 році, тому просила застосувати строки позовної давності, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

В частині відмови в задоволенні позову про стягнення 200 грн заборгованості за пенею та комісією рішення Хмільницького міськрайонного суду не оскаржується.

Відзив на апеляційну скаргу у матеріалах справи відсутній.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 21 травня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 жовтня 2018 року скасовано та постановлено нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» частково задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5 000 грн, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2020 року касаційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково, Постанову Вінницького апеляційного суду від 21 травня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини:

- 19 січня 2010 року відповідач ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правила надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг (а. с. 7);

- одночасно з підписанням анкети-заяви, 19 січня 2010 року, ОСОБА_1 підписала також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», за змістом якої встановлена базова ставка за користування кредитом 2, 5 %; розмір щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; встановлено порядок пені за несвоєчасне погашення заборгованості (ПЕНЯ=пеня(1)+пеня (2), де пеня (1)=(базова % ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2)=1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення на суму від 50 грн та більше; розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме (500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному договору, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій) розмір комісії за зняття готівки особистих коштів 1% від суми операції, процентна ставка в місяць на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування 3, 75 % грн, тощо (а. с. 8);

- відповідно до нової редакції статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» останнє є правонаступником за всіма правами і обов`язками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а. с. 20);

- згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31 березня 2019 року становить107 196, 50 грн, з яких: 5 744, 36 грн заборгованість за тілом кредиту; 95 671, 35 грн - заборгованість за процентами; 200 грн - заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500 грн (фіксована складова); 5 080, 79 грн штраф (процентна складова) (а. с. 4 - 6).

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі - Закон №1023-XII).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує що з неї підлягає стягненню сума основного боргу, проте, зазначає, що і для стягнення тіла кредиту відсутні підстави, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності. Зазначає, що останній платіж 300 грн нею було здійснено у 02 червня 2014 року, тому банк звернувшись з позовом у 2018 році пропустив трирічний строк позовної давності, заява про застосування строків позовної давності до суду першої інстанції не подавалась, оскільки їй взагалі не було відомо про наявність цього спору.

Стверджує, що платежів 28 квітня 2015 року в сумі 0, 25 грн та від 03 жовтня 2015 року в сумі 98, 52 грн вона не здійснювала, та подає клопотання про витребування вказаних доказів (надання відповідних чеків, квитанції, тощо).

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 травня 2020 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів відмовлено (а.с. 77).

Стосовно вимоги апеляційної скарги про застосування наслідків спливу строку позовної давності слід зазначити наступне:

Укладений між сторонами кредитний договір від 19 січня 2010 року у вигляді заяви ? анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому немає підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними. Такий висновок апеляційного суду зроблено з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.07.2019 по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що у справі є достатньо доказів надання Банком та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, та що позивачем доведено наявність заборгованості по тілу кредиту.

Разом з тим, перевіряючи правильність наданого позивачем розрахунку, апеляційний суд зауважує, що позивачем не доведено розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 5 7 44, 36 грн, адже з наданого позивачем розрахунку вбачається, що ще станом на 30.06.2014 року склалася заборгованість за тілом кредиту в сумі 5 653, 50 грн та з того часу будь-якого зняття чи використання кредитних коштів позичальником не було та з невідомих причин 28 лютого 2018 року банком вже вказано розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 5 744, 36 грн. (а. с. 6). Отже, доведеною наданим позивачем розрахунком є сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 653, 50 грн , яка підлягає стягненню з відповідача.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про неправомірність нарахованих банком процентів в зв`язку з тим, що ним було в односторонньому порядку збільшено фіксовану процентну ставку, слід зазначити наступне.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальниця), стягнути заборгованість за процентами, заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк вказував на те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Заяву та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», в якій зазначено розмір процентів та міститься застереження про погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети заяви, оскільки за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тобто при вирішенні спору суд повинен з`ясувати які саме умови включені в заяву позичальника.

В анкеті - заяві, підписаній позичальником, дійсно не міститься умов щодо процентів,пені, штрафів, тощо. Однак позивачем надано підписану позичальником ОСОБА_1 .

Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» (а.с. 8), в якій визначено базовий розмір процентної ставки 2, 5 % річних на місяць (30 % на рік), порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості (ПЕНЯ=пеня(1)+пеня (2), де пеня (1)=(базова % ставка за договором)/30 за кожен день прострочення кредиту; пеня (2)=1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення на суму від 50 грн та більше; передбачено розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, визначених договором, більше ніж 30 днів, а саме (500 грн+5% від суми заборгованості по кредитному договору, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій).

Відтак, з огляду на підписання позичальником ОСОБА_1 одночасно з анкетою-заявою Довідки про умови кредитування, слід дійти висновку, що сторони погодили умови договору по нарахуванню процентів, пені та штрафів.

Як уже зазначалося вище, Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 дні в пільгового періоду» (а. с. 8) містить умови нарахування процентів за користування кредитними коштами, розмір яких становить 2,5% річних на місяць (30% на рік).

Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Колегія суддів зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України. Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.

Як убачається, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.

Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такої ж позиції притримується Верховний Суд: Постанова від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.

Однак, позивачем не надано суду доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним також і з цих підстав.

Оскілки нарахування процентів за ставками 34,8% та згодом 43,2% починаючи з 01.09.2014 року є незаконним, тому апеляційний суд наводить власний розрахунок процентів, що підлягають стягненню:

-як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 31.08.2014 року (останній день, коли Банком застосовувалась процентна ставка в розмірі 30%), загальний розмір заборгованості за тілом кредиту становив 5 653, 50 грн, розмір заборгованості за процентами 1 211,07 грн.

Відтак, суд наводить власний розрахунок, починаючи з 01.09.2014 року, з урахуванням заборгованості в розмірі 1 211,07 рн, яка вже склалася на зазначену дату, за період з 01.09.2014 року по 31.03.2018 року (в межах заявлених позовних вимог):

5 653, 50 х 2, 5 % х 46 (міс.) + 1 211,07 = 7 712, 60

Таким чином, з урахуванням наведеного, вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають частковому задоволенню: з ОСОБА_1 слід стягнути на користь Банку проценти за користування кредитними коштами в розмірі 7 712 грн 60 коп.

Стосовно доводів апеляційної скарги про неправомірність стягнення судом штрафів: 500 грн. штрафу (фіксована складова) та 5 080, 79 грн штрафу (процентна складова), - слід зазначити наступне:

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до погоджених сторонами Умов кредитування, зазначених в підписаній позичальником ОСОБА_1 . Довідці про умови кредитування (а. с. 8), сторони домовилися, що штраф складатиме 5 % від суми заборгованості по кредиту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії. Тому висновок суду першої інстанції про підставність вимог про стягнення штрафу, вираженого в процентному відношенні до суми заборгованості є вірним, проте суд не перевірив правильність наведеного позивачем розрахунку і доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними.

Таким чином, апеляційний суд наводить власний розрахунок штрафу, який підлягає до стягнення.

Отже, з урахуванням того, що заборгованість по кредиту складає 13 366, 10 грн (5 653, 50 грн тіло кредиту + 7 712, 60 - проценти), відтак 5% від цієї суми становить 668, 30 грн (13 366, 10 х 5%), що і є розміром штрафу, який підлягає стягненню з відповідача.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не звернув уваги на те, що вимога про стягнення штрафу (фіксована складова) в розмірі 500 грн задоволенню не підлягає, так як відповідно до змісту ч. 2 ст. 549 ЦК України штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов`язання, а відтак погоджена сторонами умова про нарахування штрафу (фіксована частина) в твердій грошовій сумі прямо суперечить нормам закону, тоді як відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17.10.2018 року в частині відмови в стягненні 200 гривень заборгованості за пенею та комісією не оскаржується.

Виходячи із вищевикладеного, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволенню частково, а рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 жовтня 2018 року - скасуванню в частині задоволення позовних вимог з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»: про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договором б/н від 19.01.2010 року визначеної станом на 31.03.2018 року в розмірі 14 034, 40 грн, з яких: 5 653, 50 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7 712, 60 заборгованість за процентами; 668, 30 грн - штраф (процентна складова).

Вирішуючи питання про судові витрати суд виходить з наступного.

Згідно з частиною десятою статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Позивач при зверненні до суду сплатив 1 762 грн судового збору за подання позову (а.с. 21) та 3 524 грн судового збору за подання касаційної скарг (а.с. 101), тобто всього поніс судові витрати в розмірі 5 286 грн.

З урахуванням принципу пропорційності, до задоволення підлягає 13, 09 % вимог від заявлених: 14 034, 40 грн (розмір вимог що підлягають до задоволення) х 100 / 107 196, 50 (розмір заявлених вимог) = 13, 09 %. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 13, 09 % понесених ним судових витрат, що становить 691, 94 грн: 5 286 грн (розмір понесених судових витрат) х 13, 09 % = 691, 94 грн.

Пропорційно до відмовленої частини позовних вимог (86, 91%,) з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги (квитанції на а.с. 47 на суму 1 604, 95 грн та на а.с. 72 на суму 1 038, 05 грн) у розмірі 2 297, 03 грн: 2 643 (розмір понесених судових витрат) х 86, 91% = 2 297, 03 грн.

Разом з тим, з огляду на положення частини десятої статті 141 ЦПК України, апеляційний суд вважає за можливе стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 358, 72 грн (розрахунок: 2 297, 03 - 691, 94 = 1 358, 72 грн).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 цієї статті. За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 жовтня 2018 року в частині задоволення позовних вимог скасувати та в цій частині постановити нове, яким:

Позовні вимоги задовольнити частково:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 січня 2010 року, яка склалася станом на 31 березня 2018 року, у розмірі 14 034 (чотирнадцять тисяч тридцять чотири) грн 40 коп., з яких 5 653, 50 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7 712, 60 заборгованість за процентами; 668, 30 грн - штраф (процентна складова).

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 жовтня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 200 грн заборгованості за пенею та комісією залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 1 358, 72(одну тисячу триста п`ятдесят вісім) грн 72 коп. в рахунок відшкодування понесених нею судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , рахунок № НОМЕР_1 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП № НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк