Справа № 766/8632/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

при секретарі Романенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про припинення права на частку у спільному майні, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю сторін,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 22.05.2017 року звернулася до суду з вказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.06.1998 року та договору дарування від 12.08.2005 року, ОСОБА_1 належить 2/3 частини трикімнатної кв. АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками квартири являються ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким належить по 1/6 частини вказаного житлового приміщення. При цьому, ОСОБА_2 не проживає у вказаній квартирі та не користується нею більше 10 років. Також, у приватній власності відповідача перебуває двокімнатна квартира АДРЕСА_2 , в якій він фактично мешкає. Як вбачається з технічного паспорту на кв. АДРЕСА_1 , остання складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 58,8 кв.м. та житловою площею 38,1 кв.м. При цьому, відповідно до п.2.22 т.1 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки», мінімальна площа однокімнатної квартири повинна бути не менше 30 кв.м. Таким чином, з 58,8 кв.м. загальної площі згаданої квартири, 39,2 кв.м. належить позивачу та по 9,8 кв.м. належить відповідачу та третій особі. У зв`язку з викладеним, просить припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 та визнати за позивачем право власності на 1/6 частину вказаної квартири.

Ухвалою суду від 30.06.2017 року відкрито провадження за справою та призначено до судового розгляду.

25.10.2018 року відповідач ОСОБА_2 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначив, що він має рівні права щодо належного з позивачем та третьою особою майна. Реалізація права власності на спільне майно не залежить від розміру частки у цьому майні, отже твердження позивача про незначний розмір його частки та застосування цієї обставини як підстави для своїх вимог є неправомірним. Також зазначив, що третя особа також не користується спірною квартирою, мешкає в іншому місті, але позивач звертає увагу лише на те, що відповідач не проживає у спірній квартирі з причини наявності у нього іншого житлового приміщення. Наразі внаслідок погіршення сімейних стосунків із дружиною у відповідача виникла необхідність у користуванні спільним з позивачем та третьою особою майном, так як він змушений шукати інше житло.

25.10.2018 року від відповідача до суду надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю, просив визначити порядок користування квартирою, виділивши йому в окреме користування житлову кімнату, а всі інші приміщення залишити у спільному користуванні, свої вимоги обґрунтував тим, що він є власником 1/6 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , 2/3 її частини належить матері ОСОБА_1 , 1/6 її частина належить його сестрі ОСОБА_3 . У зв`язку з тим, що між сторонами виникає спір щодо поділу спірного майна, а також через неможливість виділити в натурі спірну квартиру, тобто неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири, позивач звернувся до суду із зустрічним позовом про визначення порядку користування спірною квартирою.

08.11.2018 року представник позивача за первісним позовом надав до суду відзив на зустрічний позов, в якому просив відмовити у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі та зазначив, що зустрічний позов є необґрунтованим та безпідставним, оскільки у позивача за зустрічним позовом є на праві особистої приватної власності двокімнатна квартира АДРЕСА_2 , в якій з 20.06.2007 року позивач за зустрічним позовом зареєстрований. Крім цього, з огляду на положення ч.1 ст.60 СК України, позивачу за зустрічним позовом належить право власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_3 , який його дружина придбала 17.08.2018 року за договором купівлі-продажу. Дружина позивача за зустрічним позовом зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , де у разі погіршення сімейних відносин вона має право на проживання. Разом з цим, 04.09.2018 року ОСОБА_1 внесла на депозитний рахунок суду вартість 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , що склала 82500 гривень, в якості компенсації ОСОБА_2 за належну йому 1/6 частину спірної квартири на підставі Звіту №УВУЗДВ818682 про оцінку майна від 31.08.2018 року ТОВ «Атлант-Укргруп», згідно висновку якого оціночна вартість спірної квартири складає 495000,00 гривень.

Ухвалою суду від 29.10.2018 року зустрічний позов ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та здійснено перехід у розгляді справи зі спрощеного позовного провадження з викликом сторін в загальне позовне провадження до підготовчого засідання.

18.02.2019 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 надав до суду відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити в повному обсязі зустрічний позов. Зазначив, що доводи, викладені у відзиві ОСОБА_1 , є необґрунтованими, вказує, що звіт про оцінку майна, зроблений фахівцем ТОВ «Атлант-Укргруп» 31.08.2018 року містить ряд суттєвих недоліків, використовуючи порівняльний підхід не надано жодного прикладу аналогічної ціни на спірне нерухоме майно, ОСОБА_2 не виступав замовником складання такого звіту як це в ньому зазначено. Щодо наявності у дружини відповідача за первісним позовом житлового будинку зазначив, що він був придбаний, проте знесений для будівництва в комерційних цілях - пошуку забудовника та інвестора будівництва для продажу. Наразі закінченого будівництвом житлового будинку за зазначеною адресою не має, оскільки будівництво розпочато декілька місяців тому. Також, на момент подачі до суду первісного позову, ОСОБА_1 була власником іншого житла - однокімнатної квартири АДРЕСА_5 , яку вона після отримання зустрічного позову 13.11.2018 року подарувала своїй онуці ОСОБА_4 , що свідчить про зловживання з її боку своїми правами та намагання будь-якими засобами лишити ОСОБА_2 належній йому частині житла у спільній власності.

Ухвалою суду від 27.03.2019 року за клопотанням представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 призначено за справою судову будівельно-технічну експертизу з метою можливості визначення порядку користування спірною квартирою АДРЕСА_1 та визначення її ринкової (оціночної) вартості.

23.07.2019 року до суду надійшов висновок судового експерта Ларченко Г.І. на виконання ухвали суду від 27.03.2019 року про призначення за справою судової будівельно-технічної експертизи, у зв`язку з чим ухвалою суду від 02.08.2019 року поновлено провадження за справою.

Ухвалою суду від 29.11.2019 року закрито підготовче провадження за справою та призначено до судового розгляду.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. В останнє судове засідання 29.09.2020 року не з`явився, надав до суду заяву, якою просив справу розглянути у його відсутність, зазначив, що підтримує первісні позовні вимоги у повному обсязі, не визнає зустрічних позовних вимог.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, якою просить судове засідання 29.09.2020 року провести без участі ОСОБА_2 та її, зазначила, що проти задоволення первісного позову заперечує, на задоволенні зустрічного позову наполягає. Судові витрати, які понесені ОСОБА_2 з приводу розгляду справи, просить покласти на позивача за первісним позовом з урахуванням положень ч.9 ст.141 ЦПК України та її заперечень на відзив позивача від 18.02.2019 року.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій первісні позовні вимоги визнала, заперечує проти задоволення зустрічного позову, просить справу розглянути за її відсутності.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно до свідоцтва про право власності на житло від 29.06.1998 року №651, Херсонський морський торгівельний порт посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_6 та членам його сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Загальна площа квартири становить 58,18 кв.м.

Відповідно до договору дарування від 12.08.2005 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 1/3 частину квартири АДРЕСА_6 у власність безоплатно.

Згідно договору про поділ спадщини від 07.03.2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та домовились поділити спадщину наступним чином:

-у спадщину до ОСОБА_2 переходить 1/6 частина трикімнатної квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частина гаража, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 ; автомобіль марки КІА Sorento, 2013 року випуску, р.н. НОМЕР_1 ;

-у спадщину до ОСОБА_3 переходить 1/6 частина трикімнатної квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частина гаража, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 ; земельна ділянка площею 0,0869 га цільове призначення якої для ведення індивідуального садівництва в садівничому товаристві «Дюни», кадастровий номер :05:025:0102, що розташована на території Великокардашинської сільської ради Голопристанського району Херсонської області.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.03.2017 року спадкоємцями майна ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син ОСОБА_2 на 1/2 частку у спадщині та його дочка ОСОБА_3 на 1/2 частку у спадщині. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/3 частини трикімнатної квартири під номером АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.05.2017 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності: 1/6 частина ОСОБА_2 , 1/6 частина ОСОБА_3 , 2/3 ОСОБА_1 .

Згідно висновку №16/19 судової будівельно-технічної експертизи, складеного 22.07.2019 року судовим експертом Ларченко Г.І., визначити порядок користування трикімнатною квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 58,8 кв.м, відповідно до розміру частки ОСОБА_2 - 1/6 у цій квартирі, враховуючи вимоги ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинку. Основні положення» щодо мінімальних площ приміщень, технічно не можливо. На розгляд суду запропоновано один варіант порядку користування квартирою АДРЕСА_1 з відступом від ідеальних часток та відповідно до вимог нормативно-правових актів. Ринкова вартість трикімнатної квартири АДРЕСА_1 на час складання висновку становить 853070,00 гривень. Ринкова вартість 1/6 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на час складання висновку становить 142178,00 гривень.

04.09.2018 року позивачем ОСОБА_1 внесено на депозитний рахунок суду 82500,00 гривень вартості 1/6 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .

З урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи, згідно якого вартість 1/6 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на час складання висновку становить 142178,00 гривень, 26.11.2019 року позивачем ОСОБА_1 внесено на депозитний рахунок суду 59700,00 гривень, що підтверджується квитанцією №0.0..1. Таким чином, загальний розмір внесеної позивачем суми на депозитний рахунок суду складає 142200,00 гривень (82500,00 гривень+59700,00 гривень).

Відповідно до постанови Верховного Суду України у справі № 6-4цс14 від 19 лютого 2014 року, суд зазначає, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Згідно зі ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Пунктом 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

У відповідності до положень ст.ст.317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в ст.365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

При цьому відповідно до ч.2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Судом встановлено, що позивачу (2/3 частина), відповідачу (1/6 частина) та третій особі (1/6 частина) належить на праві спільної часткової власності квартира АДРЕСА_1 .

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №16/19, складеного судовим експертом Ларченко Г.І. 22.07.2019 року, враховуючи вимоги ДБН В.2,2-15-2005 «Житлові будинки. основні положення» щодо мінімальних площ приміщень, визначити порядок користування спірною квартирою АДРЕСА_1 загальною площею 58,8 кв.м, відповідно до розміру частки ОСОБА_2 - 1/6 у цій квартирі технічно не можливо.

Відповідно зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення порядку користування трикімнатною квартирою АДРЕСА_1 , виділивши йому в окреме користування житлову кімнату, а всі інші приміщення залишити у спільному користуванні, задоволенню не підлягають.

Разом з цим, суд дійшов висновку, що припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача за первісним позовом, оскільки відповідач має зареєстроване місце проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_8 , яка перебуває у нього на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 15.11.2005 року. Крім того, судом встановлено, що відповідач за первісним позовом не користується спірною квартирою вже тривалий час, про що зазначено відповідачем за первісним позовом у його відзиві, поданим 25.10.2018 року.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи.

Також, і під час розгляду іншої справи N6-68цс14, Верховний Суд України сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

Депозитний рахунок суду, який відкритий в управлінні державної казначейської служби не є бюджетним рахунком, а є спеціальним реєстраційним рахунком для обліку депозитних сум. Кошти, які зараховуються на цей рахунок є власністю осіб, що їх внесли та підлягають поверненню або перерахуванню за призначенням із настанням відповідних умов.

За таких обставин, в силу презумпції правомірності фактичного володіння майном (частина 3 статті 397 ЦК України), суд дійшов висновку, що грошові кошти у загальному розмірі 142200,00 гривень, що становить вартвсть 1/6 частки спірного майна, які були зараховані на депозитний рахунок суду, належать ОСОБА_2 та підлягають виплаті останньому у зв`язку із задоволенням первісних позовних вимог.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що реалізація права позивача за первісним позовом щодо виплати компенсації належної відповідачу за первісним позовом частки у спірному майні жодним чином не порушить прав відповідача та відповідатиме інтересам співвласників спірного майна, а тому позовні вимоги за первісним позовом про припинення права власності на частку в майні, виплату грошової компенсації вартості цієї частки та визнання права власності за позивачем за первісним позовом підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.

В силу вимог ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання відшкодування понесених судових витрат за первісним позовом, суд приходить до висновку, що під час розгляду цивільної справи позивачем понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 640,00 гривень згідно квитанції від 18.05.2017 року підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

З урахуванням положень ст.141 ЦПК України, оскільки у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено, з відповідачів за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 понесені судові витрати в загальному розмірі 11749,80 гривень відшкодуванню не підлягають, підстав для стягнення з позивача за первісним позовом судових витрат за проведення відповідачем за первісним позовом експертизи згідно ч.9 ст.141 ЦПК України судом не встановлено.

17.06.2020 року відповідачем за зустрічним позовом подано заяву, в якій просить у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до нього про припинення права на частку у спільному майні, застосувати індекси інфляції до визначеної експертом ринкової вартості 1/6 належної йому частини квартири АДРЕСА_1 , за яку позивачка за первісним позовом повинна внести на депозитний рахунок суду відповідно до положень ч.2 ст.365 ЦПК України до ухвалення судового рішення, що відповідно до приведеного розрахунку становитиме 146039,80 гривень.

З урахуванням положень ч.2 ст.365 ЦПК України та висновку судової будівельно-технічної експертизи, судом не встановлено правових підстав застосування індексу інфляції до визначеної експертом ринкової вартості 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 належної ОСОБА_2 , а тому заява ж необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.365 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 19, 81, 76-80, 83, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про припинення права на частку у спільному майні задовольнити.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .

Виплатити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІН: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_8 ) грошову компенсацію у розмірі 142200,00 (сто сорок дві тисячі двісті) гривень, які внесені на депозитний рахунок суду (квитанція №5605-0460-8520-1000 від 04.09.2018 року в сумі 82500,00 гривень; квитанція №0.0..1 від 26.11.2019 року в сумі 59700,00 гривень, отримувач: Територіальне управління державної судової адміністрації у Херсонській області).

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІН: НОМЕР_3 ) право власності на 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІН: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_8 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІН: НОМЕР_3 ) понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 640,00 гривень.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю сторін, залишити без задоволення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою Херсонського міського суду Херсонської області: https://court.gov.ua/sud2125/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І.Майдан