Справа № 308/1867/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участі секретаря Пассер М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представника третьої особи Шатрова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу:

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Ужгородської міської ради про визначення місця проживання дитини;

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, Служба у справах дітей Тячівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебували у шлюбі з 14.02.2015, наразі проживають окремо, сім`я фактично розпалася. У шлюбі у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час, син зареєстрований та проживає разом ним за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач вказує, що він як батько, доглядає і піклується про сина, водить в дитячий садок, займається його вихованням та розвитком. Окрім того, зазначає, що офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, належні умови проживання, спиртними напоями не зловживає, не палить, на обліках у психіатра чи нарколога не стоїть. Натомість, відповідач, на даний час, працевлаштована та проживає за кордоном в Словацькій Республіці, основну увагу приділяє роботі, фактично часу на догляд та виховання сина у неї немає. Мешкає в орендованій квартирі, яка не облаштована у повному обсязі всім необхідним для розвитку дитини, не може забезпечувати умови для нормального розвитку та навчання дитини. З огляду на наведене, позивач вважає, що в інтересах сина буде кращим проживати з батьком, а не з матір`ю. В той же час, наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні її прав і обов`язків щодо їхньої дитини не має та готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування матері.

ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить визначити місце проживання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 14.02.2015. Наразі шлюб розірваний за рішенням суду від 05.04.2019. При розірванні шлюбу питання визначення місця проживання спільної дитини не вирішувалося, а у позасудовому домовитися не вдається. Зауважує, що ОСОБА_1 навряд чи зможе виконувати свої обов`язки по вихованню і догляду за сином, забезпечення його всім необхідним, оскільки його заробітна плата складає 3720 грн./міс, він має обов`язок по сплаті аліментів на утримання дитини від попереднього шлюбу, зайнятий на роботі, окрім того разом з ним у помешканні проживають батьки та сестра. Посилаючись на вік дитини, біологічний зв`язок з матір`ю, наявність матеріального забезпечення, ОСОБА_3 вважає, що найкращим в інтересах дитини буде залишити проживати сина з мамою.

18.03.2019 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області (далі судом) відкрито провадження по справі.

18.03.2019 судом відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про забезпечення позову.

24.07.2019 судом прийнято до спільного розгляду із первісним позовом зустрічний позов відповідача.

25.07.2019 судом відмовлено у задоволенні поданого представником відповідача клопотання про витребування доказів.

17.10.2019 судом закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні ОСОБА_1 надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково зауважив, що з ОСОБА_3 перестали спільно проживати, коли сину було десь сім місяців. Потім, дізнавшись, що вона виїхала в Словаччину, а їхнього сина, якому на той час було рік і два місяці, залишила на свого батька, забрав дитину до себе. Згодом примирилися, вирішили, що проживатимуть разом у Словаччині, оформили документи для виїзду дитини. Через деякий час виник конфлікт з приводу того, що дитина хвора ходила в садочок, після чого він привіз сина назад в Україну. Однією сім`єю з ОСОБА_3 не проживають майже три роки.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та у відзиві на зустрічну позовну заяву. Зазначив, що на позовних вимогах за первісним позовом наполягають, просять їх задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просять відмовити.

У поданому відзиві на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 вказує, що з самого народження син завжди проживав разом з ним, був доглянутим, здоровим, повністю забезпеченим як матеріально, так і морально. Він завжди виконував свої батьківські обов`язки і діяв в інтересах дитини. Натомість ОСОБА_3 , здоров`ям дитини ніколи не займалася. Виключно він, як батько, в разі погіршення стану здоров`я дитини, відвідував разом з сином дільничного лікаря. Щодо посилання відповідача на розмір його заробітної плати та наявність аліментних зобов`язань, то такі не заслуговують на увагу, оскільки він не ухиляється він своїх батьківських обов`язків щодо утримання своєї дитини і заборгованості по аліментах не має, його матеріальний стан дозволяє у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку сина, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Дитина проживає у комфортабельному двокімнатному будинку з сучасним ремонтом та всім необхідним, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Його батьки та сестра проживають за іншими адресами, чим спростовуються доводи відповідача. Щодо посилань на робочу зайнятість та недостатність часу для виховання дитини, то такі також є безпідставними. Окремо наголошує, що відповідач ОСОБА_3 просить визначити місце проживання сина за адресою: АДРЕСА_2 , хоча за такою фактично проживають лише її батьки, вона ж з`являється там тільки періодично, оскільки офіційно працевлаштована за кордоном. Вказане свідчить про те, що вихованням і доглядом дитини вона займатися не буде, натомість цей обов`язок виконуватимуть її батьки. Також зауважив, що не перешкоджає відповідачу зустрічатися з сином, однак такі зустрічі нерідко морально та психологічно травмують їхнього сина, який не хоче перебувати з нею наодинці. Фактично силоміць, не зважаючи на сльози та небажання дитини, відповідач забирає його до себе додому. Зважаючи на вік дитини, такі дії, як і порушення звичного середовища, можуть мати на нього негативний вплив. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, наголосив на тому, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братися до уваги.

У судовому засіданні ОСОБА_3 надала пояснення, аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві. Додатково зауважила, що їхню сім`ю матеріально забезпечувала вона, навіть коли була вагітною. Спільне життя з ОСОБА_1 не склалося, з його сторони були випадки застосування до неї фізичного насильства. Щодо дітей, то дитина від першого шлюбу проживає з нею, про своїх дітей вона, як мама, піклується і намагається їх забезпечити всім необхідним. Оскільки сама є лікарем, постійно слідкувала за здоров`ям дітей. На даний час працює у Словаччині, має контракт до 2022 року, графік роботи п`ятиденний, але періодично (коли раз на тиждень, коли раз на два тижні) приїжджає на 2-3 дні додому в с. Біловарці. Старший син живе у Словаччині разом з нею, молодшого ж батько не віддає, хоча умови там хороші. ОСОБА_1 забороняє спілкуватися з сином, дитина її не бачить, через неможливість бути разом зі своїм сином, у неї погіршився сон. Хоче, щоб син проживав разом з нею, оскільки материнську любов ніхто не замінить. Батькові ж не заборонятиме брати участь у вихованні сина.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надав пояснення, аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві. Зазначив, що позовні вимоги за первісним позовом не визнають, заперечують проти їх задоволення, натомість зустрічний позов просять задовольнити. Додатково зауважив, що для сторін цей шлюб був не першим, окрім спільного сина, обоє мають дітей від попередніх шлюбів. ОСОБА_6 ОСОБА_7 має офіційну роботу у Словаччині і оскільки підписала контакт змушена відпрацювати. Однак, якщо суд вирішить спір на її користь, готова звільнитися і переїхати в Україну. Свого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , любить і хоче, щоб він був разом з нею, але батько дитини чинить їй у цьому перешкоди. Також зауважив, що їх з довірителькою не запрошували на засідання органу опіки і піклування Ужгородського міськвиконкому.

У судовому засіданні представник третьої особи - Служби у справах дітей Ужгородської міської ради Шатров В.В. зазначив, що позовні вимоги за первісним позовом підтримує в межах наданого висновку. Додатково пояснив, що до них звертався ОСОБА_1 з приводу доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На засіданні комісії було розглянуто його заяву, досліджено відповідні докази, після чого, враховуючи зокрема, характеристику з дошкільного закладу, факт проживання з батьком, наявність доходів та відповідних умов проживання, було зроблено висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 разом з батьком. Щодо зауважень адвоката Шпуганича В.П. щодо не виклику їх на засідання комісії, то така спростовується матеріалами справи.

У судове засідання представник третьої особи - Служби у справах дітей Тячівської районної державної адміністрації не з`явився. Про час і місце розгляду справи був завчасно і належним чином повідомлений.

ОСОБА_8 у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 зазначила, що вона є знайомою ОСОБА_3 та пояснила суду, що знає її як прекрасну матір, хорошу господиню та, взагалі, хорошу людину. Пригадує випадок, як вона приїхала до неї в побоях. Щодо відношення до їхнього сина, то вони обоє і ОСОБА_3 , і ОСОБА_1 гарно ставилися до хлопчика.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 зазначив, що він є батьком ОСОБА_3 та пояснив суду, що постійно присутній при передачі дитини і, якщо раніше ОСОБА_1 передавав хлопчика без проблем, то зараз навпаки такі є. Був випадок, коли прийшлося викликати поліцію. Дочка на вихідні приїжджає з Словаччини додому в с. Біловарці, де зареєстрована, хоча і постійно не проживає три роки.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 зазначила, що вона є матір`ю ОСОБА_3 та пояснила суду, що її дочка зі своїм колишнім чоловіком перебувають у поганих стосунках. Пригадує, що одного разу він дитину, навіть, викрав. Щодо відношення її дочки до своєї дитини, то вона гарно до нього ставиться.

Після оголошення перерви сторони в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду подали заяви про подальший розгляд справи за їхньої відсутності. З огляду на що, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2015. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.04.2019 у справі № 308/12730/18, шлюб між сторонами розірвано.

У шлюбі у подружжя народилася дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 22.12.2015 складено відповідний актовий запис № 1458, батьками значаться: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області 22.12.2015.

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 30.05.2016 по теперішній час.

Згідно з листом Біловарської сільської ради Тячівського району за вих. № 37/02-36 від 23.01.2019, реєстрація народження та місця проживання ОСОБА_5 , 2015 р.н., в Біловарській сільській раді не здійснювалася. Останній, на території сільської ради постійно не проживав.

Як встановлено судом із засвідчених належним чином перекладів зі словацької на українську мову Підтвердження від 29.10.2018 та Довідки від 05.08.2019, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почав відвідувати дитячий садок з 20.06.2018. Останній раз відвідував садок з 28.01.2019 до 31.01.2019. Від 01.02.2019 дитина дитсадок не відвідує.

Згідно з довідкою Закладу дошкільної освіти № 36 загального розвитку Ужгородської міської ради Закарпатської області за вих. № 221 від 05.11.2018, малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахований з 24.10.2018 в молодшу групу Закладу дошкільної освіти № 36 загального розвитку Ужгородської міської ради Закарпатської області.

Згідно з довідками-характеристиками на вихованця ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданими Закладом дошкільної освіти № 36 загального розвитку Ужгородської міської ради Закарпатської області за вих. №54 від 04.02.2019, № 237 від 04.09.2019, Результатами психологічного дослідження від 12.09.2019, ОСОБА_12 відвідує дошкільний заклад з жовтня 2018 року, розвиток дитини відповідає віковим нормам. Вихованням дитини займається батько ОСОБА_13 та бабуся ОСОБА_14 . Дитина завжди доглянута, охайна, забезпечена всім необхідним. Тато бере активну участь у житті закладу. За період перебування в садочку, мама жодного разу не приходила, не цікавилася дитиною. Отримані результати психологічного дослідження ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідають віковій нормі.

Згідно з Довідкою № 121, виданою Ужгородським міським центром первинної медико-санітарної допомоги, дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з народження опікується батько ОСОБА_1 , відвідує з ним дитячого лікаря без присутності матері дитини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має офіційне місце працевлаштування, постійний дохід, позитивно характеризується з місця роботи, на обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, що підтверджується: довідками Приватного підприємства «Приватна охоронна агенція «УЖ» за вих. №4 від 04.02.2019, №01/01-19 від 09.01.2019, характеристикою директора ПП ПОА «УЖ» за вих. №5 від 04.02.2019, довідкою Закарпатського обласного наркологічного диспансеру за вих. № 312 від 15.04.19, довідкою Психоневрологічного диспансерного відділення Ужгородської міської поліклініки за вих. № 29 від 12.04.19.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає у будинку АДРЕСА_1 , який належить йому на праві власності, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 165506199 від 05.05.2019.

Згідно з Актом обстеження умов проживання від 23.07.2019, умови проживання сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 , відмінні, будинок облаштований всіма необхідними меблями та побутовою технікою, для виховання і розвитку дитини створені належні умови, зокрема для дитини є окрема кімната. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_1 (батько), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дитина). У вихованні дитини батькові допомагає його мати ОСОБА_15 , яка приводиться дитині бабусею.

Судом також встановлено, що сестра ОСОБА_1 - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована і проживає за окремою адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою Худлівської сільської ради за вих. № 1243 від 02.08.2019, чим спростовуються твердження відповідача щодо проживання її за адресою позивача.

Як встановлено в ході судового розгляду, ОСОБА_1 має зобов`язання по сплаті аліментів на утримання своєї дитини від попереднього шлюбу, які належним чином виконує. Згідно з наданим Міським відділом державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції за вих. №16-6856929 від 01.08.2019, заборгованість по сплаті аліментів у ОСОБА_1 відсутня.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , який на праві спільної сумісної власності належить її батькам ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи та Довідкою Біловарської сільської ради Тячівського району за вих. №814/02-13 від 27.12.2018, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 156415388 від 15.02.2019.

Згідно з Актом обстеження умов проживання від 06.05.2019, у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , хороші умови проживання, у помешканні чисто та затишно, в наявності є вся необхідна побутова техніка та меблі. Для виховання та розвитку дитини створено належні умови, хлопчик має місце для ігор та відпочинку. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_3 (мати); ОСОБА_17 (брат); ОСОБА_18 (дядько), ОСОБА_10 (дідусь), ОСОБА_11 (бабуся). В родині хороші стосунки, панує повага, взаєморозуміння та підтримка.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 має офіційне місце працевлаштування та постійний дохід. Так, як випливає з засвідченого належним чином перекладу зі словацької на українську мову Підтвердження роботодавця про укладення трудових відносин, аналогічних трудових відносин або інших трудових правових відносин працівника без постійного місця проживання на території Словацької Республіки від 26.10.2018, громадянка України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка тимчасово проживає за адресою (адреса на території АДРЕСА_4 АДРЕСА_5 , уклала трудові відносини з MEDOMEX, s.r.o. з 19.09.2017. Величина ставки: 8 годин щодня, домовлена місячна заробітна плата 700 Євро. Трудовий контракт, як встановлено в судовому засіданні, продовжений до 2022 року.

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому за вих. №88/23-35 від 14.02.2019, розглянувши матеріали та заяву гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним, прийшов до висновку, що враховуючи інтереси малолітньої дитини, доцільним буде визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою його місця проживання. Підстав визнавати вказаний доказ недопустимим, як просить адвокат Шпуганич В.П. у своїй заяві від 21.08.2019, суд не вбачає.

З досліджених відеозаписів, наданих сторонами, судом встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє більшу прив`язаність до батька ОСОБА_1 . Передача дитини він батька до матері супроводжується їхніми сварками, що додатково чинить негативний вплив на психоемоційний стан дитини. Також з наданих відеозаписів випливає, що 05.04.2019 батько відмовився надати дитину матері, зокрема через те, що дитина спала, а також через побоювання за можливість вивезення сина за кордон.

Так, як встановлено судом, напередодні - 17.03.2019 ОСОБА_3 намагалася разом з сином ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетнути державний кордон України, однак у такому було відмовлено, що підтверджується винесеним уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону Рішенням від 17.03.2019 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який не досяг 16-річного віку. Як випливає з вказаного рішення, підставою відмови слугувало спрацювання БД 1.3 (викрадені, загублені та втрачені документи).

Щодо посилання ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_1 викрав їхнього малолітнього сина, що стало підставою для звернення до правоохоронних органів Словацької Республіки, то як встановлено судом таке спростовується Постановою Окружного відділу Поліційного збору від 05.03.2019 відповідно до якої, в діях ОСОБА_20 немає всіх ознак факту проступку викрадення, ані ніякого іншого кримінального злочину.

Суд критично оцінює надані відповідачем ОСОБА_3 докази: витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, фотоматеріали, ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.06.2019 по справі № 308/6439/19, Висновок експерта № 188 від 03.07.2019, Лист Ужгородського відділу поліції Головного управління національної поліції в Закарпатській області за вих. № 12053/106/25/1-2019 від 22.10.19, оскільки самі по собі, без вироку суду, який набрав законної сили, такі не свідчать про наявність вини ОСОБА_1 у спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_3 . Окрім того, такі докази не підтверджують вчинення насильства (психологічного чи фізичного) щодо малолітньої дитини.

Щодо тверджень ОСОБА_3 про здійснення їй перешкод у побаченнях з дитиною та звернень у зв`язку з цим до органів поліції, на підтвердження чого надала Довідку про результат проведення перевірки по зверненню ОСОБА_21 ОСОБА_6 ОСОБА_7 , яке зареєстроване в ІТС ІПНП Ужгородського ВП № 11903 від 07.06.2019, то така підтверджує наявність спору між батьками щодо місця проживання спільної малолітньої дитини, а також те, що такі дії батька можуть бути предметом окремого судового розгляду.

Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень статті 157 Сімейного кодексу України (далі - СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Крім того, вирішуючи справу суд повинен враховувати вимоги статті 51 Конституції України, згідно якої кожному із подружжя гарантуються рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї, а також частину шосту статті 7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року).

Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Зазначених висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Суд враховує висновок Верховного Суду, відображений у постанові від 15.01.2020 по справі № 148/1555/17, за яким рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

На підставі викладеного, враховуючи, що сторони спору мають однакові матеріальні можливості для виховання дитини, виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів дитини, беручи до уваги вік дитини (4 роки 2 місяці), те що дитина протягом тривалого часу проживає з батьком гр. ОСОБА_1 , розлучення з яким і зміна звичного оточення може спричинити дитині дискомфорт, а також ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків, прояв більшої прихильності дитини до нього, відсутність обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, суд приходить до висновку про залишення малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживати разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 . З огляду на що, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову.

Відтак, у задоволенні зустрічного позову з вищенаведених підстав слід відмовити. Суд вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_3 не обмежена у можливості реалізації належного їй права на спілкування з сином, вияву турботи стосовно нього та участі у його вихованні. Вона може реалізувати свої права шляхом досягнення домовленості з батьком дитини про встановлення часу спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст. ст. 141, 157, 161 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 76- 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Ужгородської міської ради про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, Служба у справах дітей Тячівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.Й. Данко