ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

08 жовтня 2020 року

м. Харків

справа № 643/11467/19

провадження № 22-ц/818/3756/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміна О.В., Кругова С.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , на рішення Московського районного суду м.Харкова від 29 квітня 2020 року, постановлене у складі судді Довготько Т.М. в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 , на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що викликані особливими обставинами у розмірі 13 812,30 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що з 14.08.1998 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова у справі №643/7818/16-ц. Від цього шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Московського районного суду присуджено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно, у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.08.2016 року, і до повноліття дитини, на користь матері дитини ОСОБА_1 . Постановою Харківського апеляційного суду рішення Московського районного суду м. Харкова було змінено в частині розміру аліментів. Судом постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1200грн. на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. 24.05.2019року Московським районним судом м.Харкова було видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.05.2019року і до досягнення дитиною повноліття. Діти мають хворобливий стан здоров`я, за таких обставин їй доводиться за власні кошти лікувати дітей, здійснювати медичне обстеження. Відповідач же добровільно не бажає приймати участь у додаткових витратах на утримання неповнолітніх дітей, жодних коштів на лікування та розвиток дітей не надає. Згідно виписки з медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 : у 2017 році дитина проходила лікування атопічного дерматиту, вірусу папіломи людини, фарингіту; у березні 2019року ОСОБА_4 гастроентерологом було діагностовано деформація жовчовивідних шляхів. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 також має захворювання серця порушення процесів реполяризації міокарда та пролапс мітрального клапана, у зв`язку з чим перебуває на обліку у лікаря кардіолога, у 2018 році дитині було постановлено діагноз «алергічний риніт», у зв`язку з чим ОСОБА_5 перебуває на обліку у лікаря алерголога. За таких обставин, на медичне обстеження, діагностику та лікування дітей нею було витрачено 1930грн.18 коп. З 2017 року по 2019 рік ОСОБА_4 отримував освітні послуги у КЗ «Харківський фізико-математичний ліцей №27 Харківської міської ради». ОСОБА_4 є обдарованою дитиною, має хист до вивчення математики, а тому навчання у ліцеї сприяло розвитку його здібностей у вивчанні математичних розрахунків. Загальна сума, яка була сплачена нею за період навчання сина ОСОБА_4 становить 12 374,00грн. ОСОБА_5 активно займається спортом, відвідує зайняття з футболу та є вихованцем ФК «Академія футболу», фізичний розвиток дитини також потребує чималих додаткових витрат. Вона протягом декількох років самостійно фінансує усі затрати пов`язані із зайняттям футболом, зокрема, на придбання спортивного екіпірування, взуття, необхідного для зручного та безпечного тренувального процесу, витрачено 9251грн.25коп.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 29 квітня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на те, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального та неправильним застосуванням норм процесуального права. Зазначає, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог було надано суду належним чином засвідчені копії виписок з медичних карток ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які містять перелік рекомендованих лікарями препаратів щодо лікування дітей, також надані належним чином завірені копії фіскальних чеків, що свідчить про придбання рекомендованих медичних препаратів. Вказує, що судом першої інстанції не було встановлено чи викликане навчання дитини у ліцеї особливими обставинами, що зумовлюють додаткові витрати у розумінні ст. 185 СК України. Зазначає, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх вимог, однак судом вони не досліджувалися. Вважає, що судом не в повному обсязі було з`ясовано обставини справи, що у свою чергу призвело до ухвалення незаконного та необгрунтованого рішення.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та достатніх документальних доказів на підтвердження необхідності витрат у розумінні ст. 185 СК України. Також відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на навчання ОСОБА_6 у КЗ «Харківський фізико-математичний ліцей № 27 Харківської міської ради Харківської області» та на зайняття футболом ОСОБА_7 , не надано жодного доказу того, що діти мають здібності у цьому напрямку.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.16,17/.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 07.02.2017року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно, у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.08.2016 року, і до повноліття дитини, на користь матері дитини ОСОБА_1 /а.с.10-11/.

Постановою Харківського апеляційного суду від 28.12.2018року, рішення Московського районного суду м. Харкова було змінено в частині розміру аліментів. Судом постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно, до досягнення дитиною повноліття /а.с.12-14/.

24.05.2019 року Московським районним судом м.Харкова було видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.05.2019року і до досягнення дитиною повноліття /а.с.97/.

Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання.

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила відповідний позов.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття.

Суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що відповідач, як батько дитини, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача додаткові витрати на дітей, які обумовлені насамперед необхідністю розвитку творчих здібностей дітей.

На підтвердження витрат на навчання сина ОСОБА_4 , позивачем надані довідка про те, що ОСОБА_4 дійсно навчається КЗ «Харківський фізико-математичний ліцей №27 Харківської міської ради Харківської області» та копії квитанції про оплату за навчання в ліцеї згідно квитанцій № 0999-3575-5371-0090 на суму 780 грн. (а.с. 38); № 1044-6322-0429-2955 на суму 780 грн. (а.с. 39); № 0.0..1 на суму 2460 грн. (а.с. 44); № 0.0..1 на суму 3540 грн. на загальну суму 7560 грн.

Оплата половини вартості цього навчання, що спрямовано на розвиток здібностей дитини до фізики та математики, на думку колегії суддів не буде надмірним тягарем для відповідача. Тому витрати, понесені позивачкою на оплату за навчання в КЗ «Харківський фізико-математичний ліцей №27 Харківської міської ради Харківської області» є додатковими витратами на дитину, та підлягають стягненню з відповідача в сумі 3780 грн.

Також позивачем надані квитанції про сплату благодійних внесків, що підтверджується квитанціями № 007 на суму 600 грн. (а.с. 42); № НОМЕР_1 на суму 600 грн. (а.с. 43); № 0.0..1 на суму 1200 грн., а всього на загальну суму 2400 грн.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації», благодійна діяльність - добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених цим Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара.

Цілями благодійної діяльності є надання допомоги для сприяння законним інтересам бенефіціарів у сферах благодійної діяльності, визначених цим Законом, а також розвиток і підтримка цих сфер у суспільних інтересах (статті 3 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації»).

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 04 серпня 2000 року № 1222 Про затвердження Порядку отримання благодійних (добровільних) внесків і пожертв від юридичних та фізичних осіб бюджетними установами і закладами освіти, охорони здоров`я, соціального захисту, культури, науки, спорту та фізичного виховання для потреб їх фінансування

Благодійні внески не можуть заміняти плату за надання установами і закладами платних послуг за переліками, визначеними в установленому порядку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки благодійні внески не є формою оплати за навчання дітей, а є формою добровільного внеску на розвиток навчального закладу, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

На підтвердження витрат пов`язаних із зайняттям ОСОБА_5 футболом, позивачем надано довідку директора ФК «Академія футболу», що ОСОБА_8 дійсно займався футболом з 09.09.2014 року по 30.05.2019 року, фото з інтернету щодо придбання рюкзаку, та чеки на придбання одягу та взуття, а саме: рюкзака вартістю 388, 89 грн., термобілизни 767,46 грн., джемперу 127, 62 грн., брюк 127, 62 грн., рюкзака 341,05 грн. /а.с.48-50/.

Витрати на вказаний одяг не є додатковими витратами на дитину, які підлягають стягненню з відповідача, оскільки позивачем не доведено, що зазначений одяг є спеціальним спорядженням для зайняття футболом.

Як вбачається з товарного чеку № 303 від 01 жовтня 2018 року, позивачем було придбано для сина спеціальне взуття для зайняття футболом «сороконожки» вартість яких складає 750 грн., а не 7500 грн., як це вказано позивачем в наданому суду розрахунку.

Ѕ фактично понесених позивачем витрат на екіпіровку для футболу ОСОБА_7 підлягають стягненню з відповідача в сумі 375 грн., оскільки підтверджені відповідними доказами та фактично сплачені позивачем.

Крім того, позивачем на підтвердження додаткових витрат на лікування дітей надані консультативний висновок «Медичного центру сімейної реабілітації» стосовно ОСОБА_4 (а.с. 18), а також виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №3775, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «Міська дитяча лікарня №5» з 02.11.2018року по 21.11.2018року з діагнозом Вегетативна дисфункція з ангіоспазмами, синдром лікворо-венозній дистензії /а.с.21/.

Також надані ксерокопії чеків щодо вартості ліків, які були призначені дітям, всього на суму 5783,91 грн. /а.с. 28-36/. До рахунку судом прийнято лише чеки, що підтверджують придбання ліків та відповідають призначенням, що містяться у медичних документах.

Тому, колегія суддів вважає, що Ѕ фактично понесених позивачем витрат на лікування дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають стягненню з відповідача в сумі 2891, 95 грн., оскільки підтверджені відповідними доказами та фактично сплачені позивачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а саме: за навчання в КЗ «Харківський фізико-математичний ліцей №27 Харківської міської ради Харківської області» в сумі 3780 грн., на екіпіровку для футболу - 375 грн., на лікування дітей - 2891, 95 грн., а всього 7046, 95 грн.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з постановленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 29 квітня 2020 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 7046, 95 грн.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

С.С. Кругова