РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1209/20

08 жовтня 2020 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді Грипіч Л. А.

з участю секретаря Пузирко В. В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Галицький ВДВС м. Львова про зменшення розміру аліментів.

Свої вимоги мотивує тим, що заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28.08.2006 року з нього на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.06.2006 року і до досягнення повноліття. Зазначив, що за останній час його стан здоров`я значно погіршився. Медико-соціальна експертна комісія 29 серпня 2019 року визнала його інвалідом 3-ї групи загального захворювання. На його утриманні знаходиться мати ОСОБА_4 , яка є інвалідом 2-ї групи та малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, зазначив, що не ухиляється від сплати аліментів і розпочав їх регулярно сплачувати з початку 2019 року.

Посилаючись на вищевикладене, просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 28.08.2006 року на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 1/4 прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років.

Ухвалою судді Костопільського районного суду від 11.06.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, про що повідомлено сторони.

Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов.

До початку судового розгляду справи, а саме 05.08.2020 року відповідачем ОСОБА_2 на адресу суду було подано відзив на позов, в якому вона позовні вимоги не визнала та пояснила, що згідно рішення Галицького районного суду м. Львова від 28.08.2006 року з ОСОБА_1 на її користь стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.06.2006 року і до досягнення повноліття. Даний розмір аліментів не є завищеним, він навіть нижчий за встановлений законом мінімум, тому не відповідає розміру, передбаченому нормами чинного Сімейного кодексу України. Зазначила, що позивач з вересня 2011 року по жовтень 2019 року призначені судом аліменти не сплачував, в зв`язку з чим нею був поданий позов до суду про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Згідно рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 23.01.2020 року з позивача стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 28408 грн. 50 коп. Наразі заборгованість по сплаті аліментів у позивача становить понад 150 000 грн.

Стосовно інших осіб, які перебувають на утриманні позивача, відповідач зазначила, що матір позивача стала інвалідом ще у 2006 році, а існування на його утриманні ще однієї малолітньої дитини не звільняє від обов`язку допомагати, в тому числі й сплачувати аліменти на ще одну його дитину. Що стосується посилання позивача на погіршення стану здоров`я, у зв`язку з чим він був визнаним інвалідом 3-ї групи загального захворювання, то позивач має можливість реалізувати своє право на отримання пенсійних виплат для інвалідів 3-ї групи, що дасть можливість покращити його матеріальне становище та утримувати свою неповнолітню дитину.

Враховуючи те, що позивачем не наведено обгрунтованих доказів, у зв`язку з якими розмір аліментів може бути зменшеним, відповідач просила відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі.

Крім того, відповідачем на адресу суду було подано письмову заяву про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Костопільського районного суду від 05.08.2020 року заяву відповідача було залишено без задоволення та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб, які беруть участь у справі.

В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду клопотання, в якому просив суд проводити розгляд справи у його відсутності.

Відповідач та її представник адвокат Больбіна С. С. в судове засідання не з`явилися, звернулися до суду з клопотанням про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги не визнали з підстав викладених у відзиві.

Представник Галицького ВДВС м. Львова в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, дослідивши поданий відповідачем відзив на позов та матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

При цьому за змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно приписів ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, згідно ч.2 статті 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 01 липня 2020 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2318 грн.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно рішення Галицького районного суду м. Львова від 28.08.2006 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.06.2006 року і до досягнення повноліття.

Позивач ОСОБА_1 призначені судом аліменти не сплачував, у зв`язку із чим утворилась заборгованість.

Згідно рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 23.01.2020 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вирішено стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 28408 грн. 50 коп.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом 3-ї групи, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12 ААБ №318228 від 30.08.2019 року.

Як вбачається з вказаної довідки інвалідність ОСОБА_1 встановлена на строк до 01.09.2020 року.

Згідно посвідчення №б/н ОСОБА_1 призначена пенсія по інвалідності 3-ї групи загального захворювання.

Однак, наявність у позивача загального захворювання, відповідно до якого він визнаний інвалідом 3-ї групи не свідчить про те, що він є непрацездатним, оскільки III група інвалідності встановлюється тим, хто здатен працювати в полегшених умовах.

Відповідно до Закону України "Про основи соціальної захищеності людей з інвалідністю в Україні", з метою реалізації творчих і виробничих здібностей людей з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Крім того, позивачем, в обгрунтування позову зазначено, що на його утриманні знаходиться мати ОСОБА_4 , яка є інвалідом 2-ї групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 13.09.2006 року та малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 24.06.2015 року, що вказує на погіршення його матеріального стану.

Суд рахує, що наявність у матері позивача ОСОБА_4 загального захворювання, відповідно до якого вона визнана інвалідом 2-ї групи не свідчить про те, що вона знаходиться на утриманні саме позивача, оскільки позивачем в підтвердження даного твердження не надано жодного доказу, який би беззастережно вказував на те, що ним здійснються витрати на утримання матері. Таким чином, позивачем не надано доказів того, що його матір перебуває на його утриманні. Крім того, згідно долученого до позову посвідчення вбачається, що матері позивача ОСОБА_4 була встановлена інвалідність на термін з 06.07.2006 року по 01.08.2007 року. Доказів того, що інвалідність ОСОБА_4 встановлена на даний час позивачем не надано.

Наявність у позивача на утриманні ще однієї неповнолітньої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, виходячи з того, що доказів суттєвої зміни матеріального становища у зв`язку з даною обставиною позивач не надав, розмір вже стягнутих аліментів, навіть при наявності ще однієї дитини, не є завищеним і таким, що негативно впливає на нього та неповнолітнього сина ОСОБА_5 .

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги вищезазначеними обставинами, взагалі не надав суду доказів, що підтверджують його витрати, яких він зазнав внаслідок вказаних ним обставин та за допомогою яких суд міг би встановити ступінь зміни його матеріального становища та можливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з цим суд враховує наявність у позивача ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , а також наявність заборгованості по сплаті неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Таким чином, доводи позивача про необхідність зменшення розміру аліментів не заслуговують на увагу суду та є голослівними, оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу в розумінні ст. ст. 76, 83 ЦПК України про зміну матеріального чи сімейного стану, як у відповідачки в бік покращення, так і в позивача в бік погіршення.

На підставі вищенаведеного, суд, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем ОСОБА_1 не доведено погіршення його матеріального стану з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання дочки в розмірі 1/4 частини заробітку, а наведені позивачем докази на підтвердження позовних вимог у розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини слід відмовити.

Судом не встановлено підстав, визначених законом, для зменшення розміру аліментів. Зменшення доходу відповідача за встановлених судом обставин та його загальний матеріальний стан не унеможливлює сплату ним аліментів на утримання дитини у визначеному судовим рішенням розмірі, який визначається як 1/4 частка від усіх видів його заробітку (доходу), оскільки у зв`язку зі зменшенням доходів платника аліментів розмір аліментів на дитину також пропорційно зменшиться.

Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 76-79, 89, 95, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 141, 180-183, 192 СК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 14.04.2011 року Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, ІПН: НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_5 ), третя особа Галицький ВДВС м. Львова, (місце знаходження м. Львів, проспект Чорновола, 39) про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:

ОСОБА_1 (житель АДРЕСА_1 ), паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 14.04.2011 року Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, ІПН: НОМЕР_4 .

Відповідач:

ОСОБА_2 , (жителька АДРЕСА_2 ), ІПН: НОМЕР_5 .

Третя особа:

Галицький ВДВС м. Львова, (місце знаходження м. Львів, проспект Чорновола, 39).

Повне рішення складено

13 жовтня 2020 року

СуддяЛ. А. Грипіч