Єдиний унікальний номер судової справи: 477/1298/20
Номер провадження:22-ц/812/1772/20
Суддя - доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

15 жовтня 2020 року м. Миколаїв Справа № 477/1298/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Локтіонової О.В., Серебрякової Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 вересня 2020 року, постановлену під головуванням судді Полішко В.В. у приміщенні цього суду в місті Миколаєві, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

встановив:

21 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом до ОСОБА_2 , який обґрунтовувала наступним.

Вона та відповідач є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Відповідач з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину 30 липня 2008 року на свою частку житлового будинку після смерті ОСОБА_3 особовий рахунок не переоформила, в ньому не проживала та ним не цікавилася, що призвело до руйнування будинку та відімкнення комунікацій.

Позивач зазначала, що вона є внутрішньо переміщеною особою та окрім цієї частки будинку житлових приміщень в інших регіонах, ніж тимчасово окупованої території Луганського області, не має.

Посилаючись на те, що внаслідок неприязних відносин з відповідачем, спільне володіння і користування майном є неможливим, а також на те, що припинення права власності на частку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї, позивач просила припинити право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину житлового будинку та визнати за ОСОБА_1 права власності на цю частину будинку.

27 липня 2020 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення її позову шляхом накладення арешту на належну відповідачці частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Накладено арешт на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину, виданого Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області 30 липня 2008 року за №1-1203.

Того ж дня позовна заява ОСОБА_1 ухвалою районного суду залишена без руху, а наступною ухвалою від 11 вересня 2020 року повернута як неподана. Також були скасовані вжиті заходи забезпечення позову.

Ухвала суду від 11 вересня 2020 року мотивована тим, що ОСОБА_1 , подавши 12 серпня 2020 року письмові пояснення та докази, не виконала вимоги ухвали суду від 27 липня 2020 року, зокрема нею не надано відомості щодо попереднього внесення вартості належної відповідачці частки житлового будинку на депозитний рахунок суду, що передбачено частиною другою статті 365 ЦК України та про що було зазначено в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали, просила ухвалу суду від 11 вересня 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом в порушення норм цивільно-процесуального законодавства на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі надана оцінка обставинам, викладеним у позовній заяві та достатності доказів.

Крім того, позивач вказувала, що судом не вирішено питання про продовження строку на усунення недоліків позовної заяви та не надано реквізитів депозитного рахунку для внесення коштів. Також ОСОБА_1 вказувала, що зарахування коштів на депозитний рахунок може бути здійснено на інших стадіях розгляду справи, а невнесення зазначених коштів може бути підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

У пункті 6 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, в тому числі, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в силу положень статті 379 ЦПК України є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд включає, насамперед, принцип доступу до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Ухвалою від 27 липня 2020 року залишаючи позовну заяву без руху, суд вважав її такою, що не відповідає положенням статей 175, 177 ЦПК України, оскільки позивачем не зазначено обґрунтування відсутності шкоди у разі припинення права власності відповідачки на частку в спірному житловому будинку та не сплачено судовий збір за вимогу немайнового характеру, а також через те, що матеріали позову не містили відомостей щодо попереднього внесення позивачем вартості належної відповідачці частки житлового будинку на депозитний рахунок суду.

12 серпня 2020 року на виконання цієї ухвали позивачем подано докази, яким вона обґрунтовувала відсутність шкоди у разі припинення права власності відповідача та квитанцію про сплату судового збору. Щодо не внесення коштів на депозитний рахунок суду позивачкою було заявлено клопотання про продовження строку усунення такого недоліку та необхідність зазначення реквізитів депозитного рахунку суду.

Посилаючись на невиконання вимог щодо надання відомостей про попереднє внесення вартості належної відповідачці частки житлового будинку на депозитний рахунок суду, суд, ухвалою від 11 вересня 2020 року, повернув позовну заяву позивачу.

Колегія суддів дійшла висновку про помилковість такого висновку суду.

Вимоги щодо форми та змісту позовної заяви, передбачені положеннями статей 175, 177 ЦПК України. Якщо позов за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення ст. 185 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В силу частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до змісту статей 12, 13, 81, 175 ЦПК України позивач самостійно визначає зміст позовних вимог, зазначає сторони та інших учасників спору, викладає зміст обставин, якими обґрунтовуються вимоги, та зазначає докази на підтвердження цих обставин.

Суддя згідно статей 175, 177, 185-187 ЦПК України перевіряє, чи має особа відповідно до статті 4 ЦПК України право на звернення до суду за захистом відповідного права чи інтересу, чи відповідає форма та зміст заяви вимогам закону, чи дотримані правила підсудності та чи немає інших установлених законом перешкод для відкриття провадження у справі.

Виходячи з аналізу наведених норм процесуального права, суддя при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви не має права давати оцінку наведеним позивачем доказам, їх достатності, вимагати надання доказів, встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, і ставити залежно від цього вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Згідно із частиною третьою статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, 12 серпня 2020 року надала письмові докази, якими обґрунтовувала відсутність шкоди у разі припинення права власності відповідачки на частину спірного будинку та квитанцію про сплату 840 грн. судового збору.

Повертаючи позовну заяву як неподану, суд виходив з того, що заявником не виконані вимоги щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду вартості належної відповідачці частки житлового будинку, тобто в порушення наведених положень процесуального права суд вдався до оцінки, як обставин, якими обґрунтовувались вимоги позову, так і наведеним позивачем доказам, їх достатності.

Зазначені судом підстави повернення позовної заяви є необґрунтованими, оскільки зарахування коштів на депозитний рахунок суду може бути здійснено на інших стадіях цивільного процесу, а не виключно під час вирішення питання про відкриття провадження у справі.

За такого, подана ОСОБА_1 позовна заява відповідала вимогам статті 175 ЦПК України, а тому підстав для її повернення позивачу не було.

Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала судді є помилковою, оскільки суд припустився порушення норм процесуального права, й відповідно до вимог пункту частини першої статті 379 ЦПК України підлягає в скасуванню, а справа - поверненню до суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 вересня 2020 року скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.В. Локтіонова

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови виготовлений 15 жовтня 2020 року.