Справа №443/1246/18
Провадження №2/443/452/20
РІШЕННЯ

іменем України

19 жовтня 2020 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за участю:

позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_3 , -

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

ОСОБА_1 (позивачка) подала до суду позовну заяву до ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь спричинену матеріальну шкоду у розмірі 727,50 грн та спричинену моральну шкоду у розмірі 6 000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що 08.06.2018, близько 14 год, у пункті прийому металобрухту у АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 , куди вона прийшла з метою здачі металобрухту, на прохідній, коли вона верталася додому, на неї накинулась собака, яка знаходилась на території організації і вкусила її в область лівої гомілки. У зв`язку з цим того ж дня вона була госпіталізована до Ходорівської міської лікарні, де їй було проведено операцію та де вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 08.06.2018 по 12.06.2018. Витрати на медикаменти склали та витратні матеріали склали 127,50 грн, а вартість пошкодженого одягу становить 600,00 грн. Крім цього, їй спричинена моральна шкода, яка виразилася у спричиненні їй фізичного болю, який вона продовжує відчувати, психологічних страждань від пережитого. Спричинену їй моральну шкоду вона оцінює у 6 000,00 грн.

Позивачем 18.02.2019 та його представником 15.09.2020 подано відзиви на позовну заяву (а.с.42, 80), в обґрунтування яких покликаючись на те, що відповідач не є власником собаки, яка покусала ОСОБА_1 08.06.2018 на території підприємства, і ця собака не має власника. До позовної заяви не додано належних та допустимих доказів того, що саме відповідач є власником собаки.

У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, проти задоволення позовних вимоги заперечив, суду пояснив, що позивачем на надано доказів належності собаки, яка її покусала, відповідачу ОСОБА_2 . Наявна у матеріалах справи довідка, у якій зазначено, що власником цієї собаки є ОСОБА_2 , не може вважатися належним доказом, оскільки у наданих працівнику поліції поясненнях лікар, який видав цю довідку, вказав на те, що ця собака є безпритульною.

Заяви, клопотання учасників справи.

Представником відповідача подано клопотання про: ознайомлення з матеріалами справи (а.с.66, 107), витребування доказів (а.с.78, 82); заяву про виклик свідка (а.с.83).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 13.08.2020 прийнято справу до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.61-62).

Ухвалою підготовчого засідання від 21.09.2020 витребувано докази (а.с.84-85).

Ухвалою підготовчого засідання від 21.09.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.89-90).

Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить такого висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно з інформацією, наявною у листі Комунального закладу охорони здоров`я «Ходорівська міська лікарня» Ходорівської міської ради Львівської області, ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з 08.06.2018 по 12.06.2018 з приводу: кусана рана верхньої третини лівої гомілки (укус собакою). 08.06.2018 проведено операцію. Медикаменти та витратні матеріали на суму 127,50 грн придбані за кошти хворої (а.с.4).

ОСОБА_1 є пенсіонером, інших доходів, окрім пенсії, не має, погано пересувається, розмір пенсії за період з січня по червень 2018 року становив 1719,93 грн на місяць, що підтверджується посвідченням №124067 від 13.02.1995, актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї та довідкою №1984 від 13.07.2018 (а.с.7, 8, 9).

Відповідно до довідки Жидачівського РЛВ Миколаївського ММВ ДУ «ЛОЛЦ Держсанепідслужби України» №5 від 19.06.2018 під час карантинування собаки по кличці «Соня», віком 12 років, власником якої є житель АДРЕСА_1 ОСОБА_2 (наніс покус жителю ОСОБА_4 ) клінічних ознак сказу не виявлено (а.с.11).

Матеріалами Жидачівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області по інформації ОСОБА_5 щодо покусання собакою його бабусі ОСОБА_1 встановлено відсутність ознак кримінального правопорушення та наявність ознак адміністративного правопорушення. З наявних у матеріалах пояснень зав. Ходорівської ДЛВМ ОСОБА_6 (особи, яка видала довідку №5 від 19.06.2018), що надані ним працівнику поліції 21.06.2018, вбачається, що йому не відомо хто є власником собаки, яку він оглядав. Також, перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 покусала безпритульна собака (а.с.10, 12, 47, 18, 19).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із спричиненням собакою позивачці укусів, що завдало їй шкоди, та переконанням позивачки щодо належності цієї собаки відповідачу.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР.

Так, нормами частин 1 та 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з приписами частин 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до положень частин 1 та 2 ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом.

Правила поводження з тваринами встановлюються законом (частина 1 ст. 180 ЦК України).

Нормами частин 1 та 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до положень частини 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Закон України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 21.02.2006 №3447-IV спрямований на захист від страждань і загибелі тварин унаслідок жорстокого поводження з ними, захист їх природних прав та укріплення моральності й гуманності суспільства.

Так, відповідно до ст.1 Закону тварини - біологічні об`єкти, що відносяться до фауни: сільськогосподарські, домашні, дикі, у тому числі домашня і дика птиця, хутрові, лабораторні, зоопаркові, циркові; домашні тварини - «собаки, коти та інші тварини, що протягом тривалого історичного періоду традиційно утримуються і розводяться людиною, а також тварини видів чи порід, штучно виведених людиною для задоволення естетичних потреб і потреб у спілкуванні, що, як правило, не мають життєздатних диких популяцій, які складаються з особин з аналогічними морфологічними ознаками, та існують тривалий час у їх природному ареалі; безпритульні тварини - домашні тварини, що залишилися без догляду людини або утворили напіввільні угруповання, здатні розмножуватися поза контролем людини.

Згідно з приписами статті 3 Закону його дія поширюється на відносини, що виникають у зв`язку з утриманням тварин та поводженням із ними фізичних та юридичних осіб.

Стаття 7 Закону передбачає загальні правила утримання тварин, що виключають жорстокість. Так, умови утримання тварин повинні відповідати їх біологічним, видовим та індивідуальним особливостям. Умови утримання тварин повинні задовольняти їх природні потреби в їжі, воді, сні, рухах, контактах із собі подібними, у природній активності та інші потреби. Кількість тварин, що утримуються, обмежується можливістю забезпечення їм умов утримання відповідно до вимог цього Закону. Місце утримання тварин повинно бути оснащено таким чином, щоб забезпечити необхідні простір, температурно-вологісний режим, природне освітлення, вентиляцію та можливість контакту тварин із природним для них середовищем. Утримання тварин у дитячих закладах допускається за умови забезпечення постійного догляду за тваринами відповідно до вимог цього Закону.

Одним з обов`язків особи, яка утримує домашню тварину, є дотримання санітарно-гігієнічних норм експлуатації жилого приміщення, де утримується домашня тварина (місце постійного утримання), та норм співжиття (частина 1 ст. 9 Закону).

Відповідно до частини 4 ст. 12 Закону шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи твариною підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Згідно з вимогами частини 1 ст. 24 Закону собаки, незалежно від породи, належності та призначення, у тому числі й ті, що мають нашийники з номерними знаками і намордники, але знаходяться без власника на вулицях, площах, ринках, у скверах, садах, на бульварах, пляжах, у громадському транспорті, дворах та інших громадських місцях, вважаються безпритульними і підлягають вилову.

В Україні діють Правила тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР від 17.06.80, які поширюються на підприємства, установи, організації, (крім установ Міністерства оборони, Комітету державної безпеки СРСР і Міністерства внутрішніх справ СРСР), а також на громадян, що тримають собак, котів і хижих тварин у містах та інших населених пунктах Української РСР. Правилами передбачені права та обов`язки, якими наділені саме власники собак (пункти 6, 7 Правил), заборони (пункт 8), а також обов`язкова реєстрація собак особами, які їх тримають (пункт 10 Правил).

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Крім цього, суд враховує вимоги частини 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що 08.06.2018 у АДРЕСА_1 , на території пилорами позивачку ОСОБА_1 покусала собака, чим спричинила їй тілесні ушкодження, а саме: кусану рану верхньої третини лівої гомілки, у зв`язку з чим її було госпіталізовано, проведено операційне втручання і вона перебувала на стаціонарному лікування з 08.06.2018 по 12.06.2018.

Суд зазначає, що факт спричинення собакою укусів позивачці мав місце, оскільки такий підтверджується наявними у матеріалах справи доказами і не заперечується стороною відповідача.

Крім цього, суд погоджується з аргументами позивачки щодо наявності обставин, які свідчать про завдання їй собакою шкоди, а відтак, позивачка наділена правом у спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України, вимагати відшкодування за завдану їй шкоду. Однак, суд зауважує, що за вищевказаних обставин шкода підлягатиме відшкодуванню особою лише за доведеності, що зазначена собака знаходилась на утриманні цієї особи.

Аналізуючи аргументи позивачки та докази на їх підтвердження суд зазначає, що позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження того, що собака, яка її покусала, перебуває на утриманні саме відповідача, або доказів того, що відповідачем вчинено дії, які свідчать про затримання ним цієї собаки та залишення її у себе на утриманні. Також, відсутні будь-які фактичні дані про реєстрацію вказаної собаки за відповідачем.

Наявна у довідці Жидачівської РЛВ Миколаївського ММВ ДУ «ЛОЛЦ Держсанепідемслужби України» №5 від 19.06.2018 інформація в частині належності собаки відповідачу ОСОБА_2 не ґрунтується на фактичних даних і спростовується дослідженими у судовому засіданні доказами, а, відтак, суд вважає довідку в цій частині неналежним доказом, тому цей доказ не може бути покладений в основу рішення чи врахований під час його ухвалення.

Інших доказів належності відповідачу собаки, яка покусала позивачку, суду не надано і судом не здобуто. Таким чином, аргументи позивачки, за відсутності належних та допустимих доказів на їх підтвердження, набувають форми припущень, на яких не може ґрунтуватися доказування.

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявні фактичні дані, які свідчать про те, що собака, яка покусала позивачку, є безпритульною собакою, і ці дані не спростовані позивачкою, а відтак у суду відсутні підстави не надавати їм віри.

З огляду на вищевикладене та встановлені у судовому засіданні обставини справи суд доходить переконання, що собака, яка покусала позивачку, є безпритульною (бездоглядною) собакою.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Зважаючи на вимоги ст. 141 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати підлягають залишенню за позивачкою.

На підставі статей 22, 23, 180, 1166, 1167, 1173 Цивільного кодексу України, статей 1, 3, 7, 9, 12, 24 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 21 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів