Справа № 755/871/20
"07" жовтня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Чех Н.А.,
за участі секретаря судового засідання - Кузьменко А.М.,
розглянувши в місті Києві справу у порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення інфляції та моральної шкоди,
Позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення коштів на утримання майна посилаючись на те, що вона та відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 належить 1/6 частина квартири, а ОСОБА_3 5/12 частин. Однак, відповідачі з лютого 2017 року в квартирі не проживають, участі в оплаті послуг по утриманню житла не приймають. За даний час нею здійснено оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 11 598,83 грн. Згідно часток власності просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь кошти у розмірі 1 933,14 грн., та з ОСОБА_3 кошти у розмірі 4 832,85 грн. Крім того, просила стягнути з ОСОБА_2 інфляційні втрати у розмірі 774,33 грн., та моральну шкоду у розмірі 1000 грн. Моральну шкоду обґрунтувала тим, що через не сплату ОСОБА_2 коштів на утримання майна, вона (позивач) не могла користуватись коштами, які нею сплачені, переносила душевні та психологічні страждання.
Позивач до суду не з`явилась, представник позивача подав заяву в якій просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Уточнив розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 - 243,40 грн.
Відповідачі до суду не з`явились, про день, час та місце розгляду справи сповіщались згідно норм процесуального законодавства. Відзив на позовну заяву не подавали.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 17.01.2020 року.
20.01.2020 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями.
23.01.2020 року здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» щодо відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані відповідачів.
Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 29.01.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою від 07.10.2020 року позовні вимоги в частині вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми основного боргу залишено без розгляду.
В суді встановлено, що 16.09.1998 року Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва видано свідоцтво про право власності на житло, згідно якого квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
15.07.2016 року зареєстровано право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 згідно Договору дарування від 15.07.2016 року.
24.10.2014 року зареєстровано право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право на спадщину від 24.10.2014 року.
21.07.2020 року представник позивача подав заяву, де заначив про те, що відповідачами було сплачено кошти за житлово-комунальні послуги у заявленому розмірі, у зв`язку чим в цій частині вимоги позивача залишено без розгляду.
По даній справі позивач просить сягнути з ОСОБА_2 інфляційні втрати у розмірі 243,40 грн. та моральну шкоду - 1000 грн. Вимоги до ОСОБА_3 відсутні.
Відповідно до ст.ст. 316, 317, 322 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво-, або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.
Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.
Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.
Згідно зі статтею 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Частиною 1 статті 20 вказаного Закону встановлено, що частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.
Відповідно до положень ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.
За змістом ст. 151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України.
Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у строки встановлені умовами договору.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Встановлено, що ОСОБА_2 з лютого 2017 року по грудень 2019 року не здійснювала оплат за житлово-комунальні послуги, тоді як позивач їх проводила за відповідачів, що дає підстави для стягнення з неї на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 243,40 грн.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
По даній справі позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн., яку обґрунтовує тим, що вона не могла користуватись власними грошима, які нею були сплачені, переносила душевні та психологічні страждання. Враховуючи докази надані позивачем, вимоги законодавства, обгрунтування позивача, та суму боргу відповідача ОСОБА_2 та те, що з неї стягнуто інфляційні втрати, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково, в розмірі 100,00 грн.
Всього з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути 343,40 грн.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
По даній справі відповідач ОСОБА_2 не надав жодного доказу на підтвердження своїх доводів та заперечень.
Вимоги до відповідача ОСОБА_3 відсутні.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.
Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача ОСОБА_2 (вимоги до відповідача ОСОБА_3 відсутні) в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 840,80 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення інфляції та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) кошти у розмірі 343,40 (триста сорок три гривні 40 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Дата складання повного судового рішення - 07.10.2020 року.
Суддя: