Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2020 р. Справа153/210/20

Провадження2/153/43/20-ц

у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Гаврилюк Т. В.

за участю секретаря судового засідання Гуцол Т. Ю.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Агротемп плюс» про набуття права власності на рухоме майно у порядку набувальної давності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного підприємства «Агротемп плюс» про набуття права власності на рухоме майно у порядку набувальної давності, в якому просив визнати за ним право власності у порядку набувальної давності на рухоме майно: трактор МТЗ-80 НОМЕР_4, двигун № НОМЕР_1 , кабіна №921296, міст №92286, лонжерон № НОМЕР_2 , яким він добросовісно володів з 16 квітня 2014 року і продовжує відкрито, безперервно володіти до цього часу. Зобов`язати відділ реєстрації сільськогосподарської техніки у Вінницькій області поставити на облік вказаний сільськогосподарський транспортний засіб. На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 16 квітня 2014 року у місті Ямпіль Вінницької області між ним та відповідачем по справі було укладено усно договір купівлі-продажу майна, а саме: трактора МТЗ-80 НОМЕР_4, двигун №183264, кабіна №921296, міст № НОМЕР_3 , лонжерон № НОМЕР_2 . Вказав, що трактор належав відповідачеві та був у неробочому стані, без технічної документації. Зазначив, що він заплатив відповідачу 11063 грн. за купівлю трактора. Вказане майно належало продавцю на підставі права власності. Відповідач придбав трактор на підставі протоколу №1 загальних зборів співвласників майна села Гальжбіївка Ямпільського району Вінницької області від 24.03.2014 та акту прийому-передачі майна спілки власників майна в особі Голови комітету Юрченко О.А. Однак, зареєструвати належним чином транспортний засіб позивач не мав можливості, оскільки не має нотаріально оформленого договору купівлі-продажу, хоча між ним та відповідачем відбулася усна угода купівлі-продажу майна. Відповідач надав йому трактор МТЗ-80 НОМЕР_4, двигун № НОМЕР_1 , кабіна № НОМЕР_2 , міст № НОМЕР_3 , лонжерон № НОМЕР_2 . Позивач вказав, що він весь час відкрито та безперервно володіє цим рухомим майном.

Позивач ОСОБА_1 у підготовче засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву за вхід.№1512 від 03.03.2020, в якій просив суд справу розглянути за його відсутності, просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача ПП «Агротемп плюс» у підготовче засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву за вхід.№1408 від 27.02.2020, в якій просив справу розглянути у відсутність їхнього представника, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Представник третьої особи без самостійних вимог відділу реєстрації сільськогосподарської техніки у Вінницькій області у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином - судовою повісткою із рекомендованим повідомленням, про причини неявки суд не повідомив, відзив чи заперечення на позовну заяву не подав.

У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Заяви, клопотання: заяви сторін про розгляд справи в їх відсутність.

Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 03 березня 2020 року на 09 годину 30 хвилин, про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом.

Вивчивши надані матеріали справи, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного:

Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини:

Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорта громадянина України (а.с.4-5) судом встановлено, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Гальжбіївка Ямпільського району Вінницької області, де і зареєстрований.

Із квитанції прибуткового касового ордеру №8 від 16.04.2014 (а.с.6) встановлено, що ОСОБА_1 сплатив ПП «Агротемп плюс» 11063 грн. за купівлю трактора.

Із протоколу №1 загальних зборів співвласників майна від 24.03.2014 (а.с.7) встановлено, що директор ПП «Агротемп плюс» викупив майнові сертифікати у власників, з оплатою 35% вартості майнового паю.

Із акту прийому-передачі майна від 24.03.2014 (а.с.8-9) встановлено, що спілка співвласників майна в особі Голови комітету Юрченко О.А. передає у власність ПП «Агротемп плюс» наступне майно: МТЗ-80 3554УК 1 шт., загальна вартість якого 11063 грн.

Із довідки, виданої ПП «Агротемп плюс» вих.№111 від 21.05.2019 (а.с.10) встановлено, що 16 квітня 2014 року ОСОБА_1 придбав трактор без технічної документації, без паспорта (у неробочому стані), номер трактора НОМЕР_4 , мотор № НОМЕР_1 , кабіна № НОМЕР_2 , міст № НОМЕР_3 , ланжирон № НОМЕР_2 , сума покупки складає 11063 грн.

Дослідивши усі докази в їх сукупності та кожен доказ окремо, суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до ст.124 ч.2 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно положень до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України).

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Позивач ОСОБА_1 дійсно з 16 квітня 2014 року і по даний час відкрито, безперешкодно та безперервно користується трактором МТЗ-80 НОМЕР_4, двигун № НОМЕР_1 , кабіна № НОМЕР_2 , міст № НОМЕР_3 , лонжерон № НОМЕР_2 , даний факт знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, окрім того даний факт відповідачем не оспорювався.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК), (п.9 Постанови).

Враховуючи положення ст.ст.335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови).

Відомості, що вказаний трактор був поставлений на облік у органах державної реєстрації транспортних засобів відсутні.

За змістом ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач-визнати позовна будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами окремих положень цивільного процесуального законодавства Пленум Верховного Суду України у п.24 Постанови №2 від 12.06.2009 роз`яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. За змістом ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 5 років продовжує відкрито, безперервно користуватися трактором МТЗ-80 НОМЕР_4, двигун № НОМЕР_1 , кабіна № НОМЕР_2 , міст № НОМЕР_3 , лонжерон № НОМЕР_2 , суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.

При вирішенні питання про зобов`язання відділу реєстрації сільськогосподарської техніки у Вінницькій області поставити на облік трактор МТЗ-80 НОМЕР_4, двигун № НОМЕР_1 , кабіна № НОМЕР_2 , міст № НОМЕР_3 , лонжерон № НОМЕР_2 , то суд вважає за необхідне у цій частині заявлених вимог відмовити, у зв`язку із необґрунтованістю та не доведеністю, що відділом реєстрації будь-яким чином порушуються чи не визнаються права позивача. А згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивачем таких фактів зі сторони відділу реєстрації не доведено, а тому заявлені позовні вимоги у цій частині до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 200, 2062 47, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, на підставі ст.ст.335, 344 ЦК України, Конституцією України, Постановою пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

Заявлені позовні вимоги - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності за набувальною давністю на рухоме майно - трактор МТЗ-80 НОМЕР_4, двигун № НОМЕР_1 , кабіна № НОМЕР_2 , міст № НОМЕР_3 , лонжерон № НОМЕР_2 .

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Ямпільський районний суд Вінницької області.

Головуючий Т. В. Гаврилюк