Справа № 232/4300/12
У Х В А Л А

05 жовтня 2020 р.м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Медяної Ю.В.,

секретар - Подоляк М.В.,

за участі відповідача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Шикунової А.О.,

позивача ОСОБА_2 , її представника - адвоката Вишаровської В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2012 р. по справі № 232/4300/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

24.12.2012 р. Вінницьким міським судом Вінницької області було розглянуто цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та постановлено заочне рішення про його задоволення.

11.03.2020 р. відповідачем ОСОБА_1 було подано заяву про перегляд заочного рішення.

В заяві зазначено, що з моменту реєстрації шлюбу 25 квітня 2010 року та до кінця вересня 2019 року, відповідач проживав із позивачем та синами разом: до липня 2017 року в будинку його тещі - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Згодом, сторони разом із дітьми переїхали у власну квартиру АДРЕСА_2 , яку відповідач придбав у 2017 році. Шлюбні відносини між сторонами були припиненні, лише, в кінці вересня 2019 року, коли з метою уникнення сварок, які влаштовувала дружина у присутності дітей, позивач вимушений був залишити квартиру та винаймати для себе окреме житло. Разом з тим, надавав дружині кошти, спілкувався з дітьми та купував усе необхідне.

Про існування даного рішення позивач дізнався випадково, коли 28.02.2020 р. отримав у Вінницькому міському суді Вінницької області копію позовної заяви дружини про визначення місця проживання дітей (справа №127/33631/19), серед додатків до якої було рішення суду про розірвання шлюбу.

Відповідач стверджує, що не знав та не міг знати про те, що шлюб між ним та позивачкою розірвано, оскільки жодних підстав для цього не було. За цей час ним придбано два автомобілі та квартира, які оформлено на дружину. Існування оскаржуваного судового рішення позбавляє відповідача права на наведене майно, придбане за його кошти.

З підстав зазначених вище відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

У запереченнях на заяву про перегляд заочного рішення позивач ОСОБА_2 просила суд залишити заяву ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області без змін, оскільки з ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 24.07.2017 р. вбачається, що при обранні міри запобіжного заходу ОСОБА_1 , зазначив, що неодружений (справа №127/15808/17). Окрім того, відповідно до витягу ДРАЦС щодо актового запису про народження, 20.04.2018 ОСОБА_1 , подав нотаріально посвідчену заяву про визнання батьківства, щодо сина ОСОБА_4 , подавати яку, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, немає необхідності. Сторони дійсно намагалися поновити подружні стосунки, однак їм це не вдалося. Копію заочного рішення отримав та мав можливість його оскаржити ще у 2013 році, не чекаючи доки матеріали справи будуть знищені.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Шикунова А.О. вимоги заяви підтримали в повному обсязі, просили суд її задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеним у заяві. Відповідач ОСОБА_1 додатково суду повідомив, що з 2010 по 2018 рік був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Заяву про визнання батьківства не читав. З липня 2017 по червень 2019 перебував у СІЗО. З червня по вересень 2019 року проживав з дружиною і дітьми у квартирі АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_2 , її представник - адвоката Вишаровська В.К. заперечували щодо заяви про перегляд заочного рішення, просили суд відмовити у її задоволенні, надали пояснення аналогічні викладеним у запереченях на заяву. Додатково позивач пояснила, що після розлучення проживала окремо від відповідача, який знав про розлучення ще у 2012 році. З 2012 по 2015 рік сторони проживали окремо. У 2016 році спробували налагодити сімейні відносини, однак з цього нічого не вийшло. Відповідач ніколи не проживав та не був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 . Підтвердила, що дійсно у 2013, 2014 році їздила на відпочинок разом із ОСОБА_1 , в якості матері їх спільної дитини.

Свідок ОСОБА_5 (друг відповідача) повідомив суду, що знає ОСОБА_2 , як жінку ОСОБА_1 з дня знайомства із ними. Допомагав робити ремонт у квартирі по АДРЕСА_4 , в той час коли ОСОБА_2 проживала у квартирі по АДРЕСА_5 . ОСОБА_2 більше двох разів була присутня на судових засіданнях у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_1 , на побачення в СІЗО не ходила, передачі не передавала. Допомагав ОСОБА_2 перевозити речі із квартири по АДРЕСА_5 . У вересні 2019 відпочивав разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на морі в Одесі.

Свідок ОСОБА_6 (кум відповідача) повідомив суду, що є хрещеним батьком старшого сина сторін. Знає відповідача з дитинства, а з ОСОБА_7 знайомий близько 15 років. Ходив до сторін в гості спочатку на квартиру по АДРЕСА_5 . Забезпеченням сім`ї займався відповідач, надавав кошти на утримання дружини та дітей, ремонт квартири. Сторони відпочивали разом зі свідком, ходили один до одного в гості. Коли відповідач ОСОБА_1 перебував у СІЗО свідок матеріально підтримував ОСОБА_2 на прохання ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_8 (кума позивача) повідомила суду, що знайома зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 близько 15 років. Сторони розлучились у 2012 році. В 2016-2017 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом приходили до неї в гості. Під час перебування відповідача в СІЗО ОСОБА_2 проживала на квартирі по АДРЕСА_5 разом з дитиною. У період з 2012 по 2015 роки сторони спілкувались, але подружніх стосунків не підтримували, лише святкували дні народження спільних дітей.

Суд, заслухавши думку учасників справи, пояснення свідків, дослідивши матеріали заяви, дійшов висновку, що заява про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 24.12.2012 р. Вінницьким міським судом Вінницької області розглянуто справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та постановлено заочне рішення про його задоволення. (а.с. 130)

Зазначеним заочним рішенням суду встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та буде суперечити інтересам одного з подружжя, а саме позивача у справі.

Із відповіді №06-14/№232-4300/12/50/2020 на заяву ОСОБА_2 , за підписом начальника відділу архівних справ Вінницького міського суду Вінницької області Островської І.В., вбачається, що цивільна справа №232/4300/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу знищена у зв`язку з закінченням терміну зберігання. (а.с. 73)

Згідно із заявою батька дитини про визнання батьківства від 20.04.2018, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О., ОСОБА_1 визнав себе батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій зазначив, що батьки дитини у шлюбі не перебувають. (а.с. 66)

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 04.03.2020 року № до актового запису про народження №1048 від 30.03.2018 р. було внесено зміни: 1) 10 квітня 2018 р. ім`я дитини з ОСОБА_11 змінено на ОСОБА_12 ; 2) ІНФОРМАЦІЯ_2 прізвище дитини змінено з ОСОБА_13 на ОСОБА_14 . (а.с. 67-71)

Згідно з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.07.2017 (справа №127/15808/17), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , значиться як не одружений та проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с. 124)

Відповідно до листа Вишенського ВП ВВП ГУНП від 12.05.2020 №Б-19од/231-20, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.06.2019 р. ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби з 22:00 до 06:00 год., за адресою: АДРЕСА_3 . В подальшому, 05.07.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із письмовою заявою, про зміну місця проживання на адресу: АДРЕСА_6 . (а.с. 118)

З відповіді ДУ "Вінницька установа відбування покарань (№1)" від 02.04.2020 №2/3718 вбачається, що побачення з родичами ОСОБА_1 за час перебування в ДУ "Вінницька УВП(№1)" не надавались. (а.с. 125)

Відповідно до довідки ДУ "Вінницька установа відбування покарань (№1)" ув`язненому ОСОБА_1 за час перебування у "Вінницькій установі відбування покарань (№1)" передач та посилок від ОСОБА_2 не надходило.

Із довідки з місця проживання про склад сім`ї ОСББ "Резиденція 114" від 05 березня 2020 року №009 вбачається, що ОСОБА_1 з червня по жовтень 2019 року проживав без реєстрації за адресою по АДРЕСА_6 . (а.с. 19)

Відповідно до довідки ОСББ "Резиденція 114" від 10.01.2020 р., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 . (а.с. 128)

Відповідно до довідки, виданої директором Туристичної агенції "Gou-Travel" Ільницькою Н.В., ОСОБА_1 замовляв та оплачував туристичні послуги, а саме: 1) туристичну путівку до Єгипту з 24.12.2013 по 30.12.2013; 2) туристичну путівку до Болгарії з 15.06.2014 по 28.08.2014; 3) туристичну путівку до Туреччини з 27.04.2016 по 05.05.2016; 4) туристичну путівку до Туреччини з 27.05.2017 по 10.06.2017. (а.с. 18)

Згідно ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, за змістом вказаних положень чинного законодавства, скасування заочного рішення суду можливе за двох умов, однією з яких є поважність причини неявки в судове засідання, про які відповідач не зміг завчасно повідомити.

Водночас, з`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має зазначити докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю, тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено протилежне рішення.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 284 ЦПК України учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Оскільки, з заявою про перегляд заочного рішення та поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 звернувся лише 11.03.2020, тобто через 7 років після його ухвалення, хоча повідомляв суду про себе як неодружену особу 14.07.2017 (а.с. 124), 20.04.2018 року звертався з заявою про визнання батьківства, в якій зазначив, що батьки дитини у шлюбі не перебувають (а.с. 66), суд дішов висновку, що відповідач знав про розірвання шлюбу між ним та позивачкою, та всупереч наведеному, не надав суду доказів про поважність причини пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення суду, а тому відповідачем строк подачі заяви про перегляд заочного рішення суду пропущено без поважних причин.

Окрім того, ОСОБА_1 не надано доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи. А посилання на періодичне проживання сторін разом, спільний відпочинок не може розцінюватись як повноцінне відновлення сім`ї.

Оскільки, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Виходячи із положення ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Враховуючи ту обаставину, що позивачка наполяла на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу була б примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з вищевикладеного, оцінюючи в сукупності подані у справі докази, суд дійшов висновку, що відповідачем не надані докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, тому заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2012 р., слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст.287, 288 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у поновлені строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2012 р. у справі № 232/4300/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюб.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2012 р. по справі № 232/4300/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, залишити без задоволення.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що він може оскаржити заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2012 р. в загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: