Номер провадження: 22-ц/813/5630/20
Номер справи місцевого суду: 500/4674/19
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Громіка Р.Д.,

Дрішлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

25 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 20 серпня 2004 року між КС «Придунав`я» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №726, згідно умов якого КС «Придунав`я» надала ОСОБА_2 кредит у сумі 712 гривень на умовах строковості, зворотності та цільового використання.

Плата за користування кредитом, відповідно до п.3.1, становить 50% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відсотки нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня надання кредиту. Строк дії кредитного договору становить 12 фактичних місяців, від дати отримання боржником кредиту та діє до повного використання зобов`язань відповідачем.

Однак, не зважаючи на прийняті зобов`язання, ОСОБА_2 порушив графік сплати кредиту. Внаслідок чого, станом на 12 лютого 2019 року у нього виникла заборгованість у розмірі 790 467,05 гривень.

26 лютого 2019 року між КС «Придунав`я» та ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого Цедент в порядку та на умовах, визначених цим Договором передає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває право вимоги, належне Цедентові, і стає кредитором за кредитним договором № 12 від 20 серпня 2004 року, укладеного між Цедентом і ОСОБА_2 ..

На підставі наведеного та з правових підстав зазначених у позовній заяві, ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом та просила суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 192 100 гривень.

Справу розглянуто за відсутності сторін.

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 15 жовтня 2020 року.

Відповідачу ОСОБА_2 судова кореспонденція, зокрема копія ухвали про відкриття провадження по справі та копія апеляційної скарги, надсилались на усі відомі суду адреси його проживання та реєстрації, що була надана відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області, однак судова кореспонденція поверталась до суду із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної скарги не направив.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ, а отже відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи, суперечить положенням ч.3 ст.512 та ст.1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 серпня 2004 року між КС «Придунав`я» та ОСОБА_2 була укладена кредитна угода №726, згідно умов якої КС «Придунав`я» надала ОСОБА_2 кредит у сумі 712 гривень. Кредит надано на термін 12 місяців. За користування кредитом позичальник зобов`язався сплатити відсоток у розмірі з розрахунку 50% річних від залишкової суми кредиту (п. п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.5) (а.с.4).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №726 від 20 серпня 2004 року, заборгованість за кредитним договором станом на 12 лютого 2019 року складає 192 100 гривень (а.с.6-12).

26 лютого 2019 року між КС «Придунав`я» (надалі Цедент) та ОСОБА_1 (надалі Цесіонарій) було укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого Цедент в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває право вимоги, належне Цедентові, і стає кредитором за кредитним договором № 726 від 20.08.2004 року (а.с.21).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.

Так, ст. 21 Закону України «Про кредитні спілки» визначено види господарської діяльності кредитної спілки, а п. 11 ч. 1 цієї статті врегульовано, що провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої Законом, не допускається.

За змістом ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

При цьому заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (ст. 515 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України кредитодавцями в кредитних правовідносинах можуть бути банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 ч. ст.1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

Як вбачається з встановлених судом обставин, з укладенням договору 26 лютого 2019 року про відступлення права вимоги за кредитним догвором №726 від 20 серпня 2004 року між КС «Придунав`я» та ОСОБА_1 відбулась заміна кредитодавця КС «Придунав`я», яка є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу - ОСОБА_1 , яка не є юридичною особою та фінансовою установою, яка не може надавати фінансові послуги, а тому суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову.

Таких правових позицій дотримується Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11.

Отже, кредитна спілка як кредитодавець з огляду на особливості правового статусу, визначеного законом, не має права відступати право вимоги за кредитним договором, оскільки такі повноваження законом не передбачені.

Враховуючи, що спірні зобов`язання випливають з кредитного договору, укладеного кредитною спілкою з ОСОБА_2 , а надання кредитних коштів здійснено за рахунок об`єднання грошових внесків членів кредитної спілки, такі зобов`язання тісно пов`язані з особою кредитора і в силу положень ст.515 ЦК України заміна кредитора у таких зобов`язаннях не допускається, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення боргу за кредитним договором.

Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512, 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа, з погодження Національного Банку України.

В силу наведених норм права у даних правовідносинах фізична особа не може виступати кредитодавцем, і укладений договір не може змінити імперативні приписи законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі №201/7302/16, в постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 923/151/17.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не звернув уваги, що між КС «Придунав`я» та ОСОБА_1 укладеного договір цесії, а не договір факторингу та помилково відмовлено у задоволені позову, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки в будь-якому випадку фізична особа не може бути правонаступником кредитора у кредитних зобов`язаннях.

Інших доводів в апеляційній скарзі не наведено.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність відмови у позові, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків, пені та комісії немає.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 15 жовтня 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

Р.Д.Громік

А.І.Дрішлюк