КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Колдіна О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 березня 2020 року у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2016 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» звернулось до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просило стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території (експлуатаційні витрати), з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 8 267,74 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та на його ім`я було відкрито рахунок № НОМЕР_1 .

Вказано, що послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 в період з 01 травня 2015 року по 01 червня 2016 року надавались безпосередньо КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва», що створене на підставі рішення Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року № 270/270. Зазначений будинок знаходиться на балансі підприємства.

В обґрунтування позову, посилаючись на положення статті 322, 382 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за спожиті послуги за період з 01 травня 2015 року по 01 червня 2016 року в розмірі 7306 гривень, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Крім того, з урахуванням ч.2 ст.625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних від суми заборгованості за весь період прострочення виконання зобов`язань у сумі 238,40 грн, а також інфляційні збитки, завдані несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання у розмірі 723,34 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив задовольнити його позов в повному обсязі.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 березня 2020 року позовні вимоги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 травня 2015 року по 01 червня 2016 року в розмірі 7306 грн, 3% річних у розмірі 238,40 грн, інфляційні втрати в розмірі 723,34 грн, а також судовий збір у розмірі 1378 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що судом першої інстанції не було з`ясовано з яких причин між позивачем та відповідачем не було укладено договору про надання житлово-комунальних послуг, не було з`ясовано чи надавав позивач фактично послуги відповідачу та в якому обсязі. ОСОБА_1 підкреслює, що відповідач фактично не надавав йому послуги, а тому й не може вимагати від нього їх оплати.

Апелянт вважає, що надані позивачем примірники договорів із підрядниками свідчать лише про намір надати послуги, але не свідчать про належне надання позивачем вказаних послуг відповідачу. Також зазначено, що, крім іншого, позивачем невірно було складено розрахунок суми інфляційних втрат, який суд першої інстанції не перевірив.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 березня 2020 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

18 серпня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва», відповідно до якого вказано, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» мотивував своє рішення тим, що відповідач належним чином не виконав свій обов`язок з оплати послуг за утримання будинку та прибудинкової території, що надавались позивачем, внаслідок чого відповідно до наданого розрахунку у нього виникла заборгованість за період з 01 травня 2015 року по 01 червня 2016 року в розмірі 7306 грн. Окрім того, суд першої інстанції вказав, що правомірними є також вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі 238,40 грн та інфляційних втрат - 723,34 грн, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають до задоволення.

Апеляційний суд частково не погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до довідки №596 від 27 травня 2016 року, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 й вказана квартира приватизована ОСОБА_1 (а.с.8). Тобто останній є власником вказаного житлового приміщення.

Будинок АДРЕСА_1 був віднесений до комунальної власності територіальної громади міста Києва та переданий до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

Рішенням Голосіївського районної в місті Києві ради 41 сесії Vскликання від 19 жовтня 2010 року №41/10 було передано майно територіальної громади Голосіївського району міста Києва з балансу Голосіївської районної в місті Києві ради на баланс КП ««Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» 31 жовтня 2010 року й відповідно до акту прийому-передачі від 29 жовтня 2010 року було передано, зокрема, будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.100-101).

Рішенням Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» перейменовано в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (а.с.11-12).

Матеріали справи також містять копії договорів, зокрема: договір про постачання електричної енергії № 17195 від 31 серпня 2004 року, укладений між ПАТ «Київенерго» та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», зокрема щодо обслуговування будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с.50-58), договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 04 червня 2015 року №406, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (а.с.59-64), договір № 03/08д від 03 серпня 2015 року щодо проведення дезінфекційних робіт, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та ТОВ «Укрбіоекологія» (а.с.65-68), договір про надання послуг з повного технічного обслуговування та ремонту ліфтів №D2 4M 0200 від 31 липня 2015 року, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та ПрАТ «Отіс» (а.с.69-76), договір № 427/1А від 11 січня 2016 року щодо проведення робіт з дератизації та дезінсекції, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та ТОВ «Укрбіоекологія» (а.с.77-84), договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 25 січня 2016 року, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (а.с.85-92).

Відповідно до положень статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги», чинним на час виникнення спірних правовідносин, визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до положень статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

ОСОБА_1 заперечуючи проти позову зазначав, що між ним та позивачем не було укладено договору щодо надання житлово-комунальних послуг, а тому позовні вимоги не підлягали задоволенню.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що доводи апелянта щодо відсутності укладеного між сторонами договору про надання послуг не можуть слугувати підставою для відмови у позові.

Так, згідно до положень п.1 ч.1 та п.5 ч.3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Не укладення договору про надання житлово-комунальних послуг між ОСОБА_1 та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» не є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за такі послуги, оскільки укладення вказаного договору є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі №176/456/17 (провадження №61-63св18) та у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Окрім того, відповідно до положень статті 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з`явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред`явленої претензії.

Разом з тим, відповідач у встановленому законом порядку не відмовився від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, відповідно до порядку визначеному ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що б дало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачем надано не було.

Таким чином, вказаний довід апелянта відхиляється апеляційним судом.

Щодо правильності вирішення судом першої інстанції заявлених вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, то апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача три відсотки річних та інфляційні втрати, проте слід зазначити, що суд першої інстанції не перевірив правильність здійсненого розрахунку вказаних грошових сум.

Щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, то вони мають обраховуватися за кожний місяць окремим періодом.

Так, відповідно до пункту 18 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21 липня 2005 року №630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Також відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) «Про впорядкування нарахування плати за житлово-комунальні послуги в м. Києві» від 03 лютого 2011 року №140 зазначено, що виконавці житлово-комунальних послуг (послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, централізованого постачання холодної і гарячої води та водовідведення холодної та гарячої води, централізованого опалення) застосовують тарифи для здійснення розрахунків з населенням за спожиті послуги в залежності від терміну оплати останнім (не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим) починаючи з лютого 2011 року.

Із вказаного вбачається, що споживач, за загальним правилом, мав вносити плату за надані послуги до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Розрахунок інфляційних збитків здійснюється за формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період

[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

- Травень 2015 року: 562 х (99, 99.2, 102.3, 98.7, 102, 100.9, 99.6, 101, 103.5, 100.1, 99.8, 99.9, 99.7, 101.8, 102.8) / 100% - 562 = 59,80 грн.

- Червень 2015 року: 562 х (99.2, 102.3, 98.7, 102, 100.9, 99.6, 101, 103.5, 100.1, 99.8, 99.9, 99.7, 101.8, 102.8) / 100% - 562 = 66,09 грн.

- Липень 2015 року: 562 х (102.3, 98.7, 102, 100.9, 99.6, 101, 103.5, 100.1, 99.8, 99.9, 99.7, 101.8, 102.8) / 100% - 562 = 71,15 грн.

- Серпень 2015 року: 562 х (98.7, 102, 100.9, 99.6, 101, 103.5, 100.1, 99.8, 99.9, 99.7, 101.8, 102.8) / 100% - 562 = 56,93 грн.

- Вересень 2015 року: 562 х (102, 100.9, 99.6, 101, 103.5, 100.1, 99.8, 99.9, 99.7, 101.8, 102.8) / 100% - 562 = 65,08 грн.

- Жовтень 2015 року: 562 х (100.9, 99.6, 101, 103.5, 100.1, 99.8, 99.9, 99.7, 101.8, 102.8) / 100% - 562 = 52,77 грн.

- Листопад 2015 року: 562 х (100.9, 99.6, 101, 103.5, 100.1, 99.8, 99.9, 99.7, 101.8, 102.8) / 100% - 562 = 52,77 грн.

- Грудень 2015 року: 562 х (99.6, 101, 103.5, 100.1, 99.8, 99.9, 99.7, 101.8, 102.8) / 100% - 562 = 47,26 грн.

- Січень 2016 року: 562 х (101, 103.5, 100.1, 99.8, 99.9, 99.7, 101.8, 102.8) / 100% - 562 = 49,74 грн.

- Лютий 2016 року: 562 х (103.5, 100.1, 99.8, 99.9, 99.7, 101.8, 102.8) / 100% - 562 = 43,67 грн.

- Березень 2016 року: 562 х (100.1, 99.8, 99.9, 99.7, 101.8, 102.8) / 100% - 562 = 23,21 грн.

- Квітень 2016 року: 562 х (99.8, 99.9, 99.7, 101.8, 102.8) / 100% - 562 = 22,59 грн.

- Травень 2016 року: 562 х (99.9, 99.7, 101.8, 102.8) / 100% - 562 = 23,77 грн.

Враховуючи зазначене, позивач має право на стягнення інфляційних втрат в розмірі 634,83 грн, що визначені шляхом додавання інфляційних втрат по кожному окремому місяцю заборгованості за період з травня 2015 року по травень 2016 року.

Щодо позовної вимоги про стягнення трьох відсотків річних, то слід зазначити, що вони обраховуються по кожному окремому місяцю заборгованості за період з травня 2015 року по травень 2016 року.

Формула розрахунку:

[Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Травень 2015 року: 562 х 3 / 100% / 365 х 494 = 22,78 грн.

Червень 2015 року: 562 х 3 / 100% / 365 х 464 = 21,40 грн.

Липень 2015 року: 562 х 3 / 100% / 365 х 433 = 19,96 грн.

Серпень 2015 року: 562 х 3 / 100% / 365 х 402 = 18,53 грн.

Вересень 2015 року: 562 х 3 / 100% / 365 х 372 = 17,15 грн.

Жовтень 2015 року: 562 х 3 / 100% / 365 х 341 = 15,71 грн.

Листопад 2015 року: 562 х 3 / 100% / 365 х 311 = 14,33 грн.

Грудень 2015 року: 562 х 3 / 100% / 365 х 280 = 12,90 грн.

Січень 2016 року: 562 х 3 / 100% / 365 х 249 = 11,47 грн.

Лютий 2016 року: 562 х 3 / 100% / 365 х 220 = 10,13 грн.

Березень 2016 року: 562 х 3 / 100% / 365 х 189 = 8,71 грн.

Квітень 2016 року: 562 х 3 / 100% / 365 х 159 = 7,32 грн.

Травень 2016 року: 562 х 3 / 100% / 365 х 128 = 5,90 грн.

Таким чином, до стягнення з ОСОБА_1 підлягає сума трьох відсотків річних у розмірі 186,29 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не в повній мірі дослідив обставини справи та дійшов до помилкового висновку щодо розміру сум, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, зокрема щодо розміру інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 березня 2020 року в частині розміру грошових сум, які підлягають до стягнення в якості трьох відсотків річних та інфляційних втрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (, м. Київ, проспект Голосіївський, 17б, 03039) інфляційні втрати у розмірі 634,83 грн та три відсотки річних у розмірі 186,29 грн, в іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв