Справа № 152/216/19
Провадження № 22-ц/801/415/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаровський І. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 рокуСправа № 152/216/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 законний представник недієздатної особи ОСОБА_2 ,

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) Приватне підприємство «Юхимівське»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Державний реєстратор Слободо - Шаргородської сільської ради Шаргородського району Вінницької області,

орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Юхимівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Юхимівське» на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Войнаровського І. В. у м. Шаргород, повне судове рішення складено 29 листопада 2019 року,-

в с т а н о в и в :

19 лютого 2019 року ОСОБА_1 подав позов до ПП «Юхимівське» про визнання особи недієздатною, визнання договорів оренди недійсними та скасування державної реєстрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог Державний реєстратор слободо-Шаргородської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Юхимівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області,

Позов мотивований тим, що рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 28 листопада 2018 року у справі №152/365/18, визнано недієздатною ОСОБА_2 (яка є матір`ю позивача), встановлено опіку над ОСОБА_2 , призначено позивача опікуном. У лютому 2018 року позивачу стало відомо про те, що 14 листопада 2017 року ОСОБА_2 , підписала три договори оренди земельних ділянок площею 1,2000 га (кадастровий номер 020020206), площею 1,3814 га (кадастровий номер 020020205) та площею 1,1724 га (кадастровий номер 020020207), які їй належать на праві власності. Зазначає, що станом на 14.11.2017 року у ОСОБА_2 прогресувало психічного захворювання, і вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В зв`язку з чим просив визнати ОСОБА_2 недієздатною з 14 листопада 2017 року та визнати недійсними договори оренди землі, укладені 14 листопада 2017 року між ОСОБА_2 та Приватним підприємством «Юхимівське», скасувати державну реєстрацію права оренди зазначених земельних ділянок.

21 листопада 2019 року рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області позов задоволено:

- визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , недієздатною з 14 листопада 2017 року;

- визнано недійсними укладені 14 листопада 2017 року між ОСОБА_2 та приватним підприємством «Юхимівське» договори оренди земельної ділянки площею 1,2000 га з кадастровим номером 020020206, земельної ділянки площею 1,3814 га з кадастровим номером 020020205, земельної ділянки площею 1,1724 га з кадастровим номером 020020207;

- скасовано державну реєстрацію права оренди цих земельних ділянок.

Рішення мотивоване тим, що Висновком судово-психіатричної експертизи встановлено, що внаслідок свого захворювання ОСОБА_2 під час укладання договорів оренди землі 14 листопада 2017 року не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому суд дійшов висновку про визнання її недієздатною з 14 листопада 2017 року, визнав недійсними укладені нею договори в зв`язку з відсутністю дієздатності у ОСОБА_2 та відповідно скасував державну реєстрацію права оренди, яке виникло на підставі недійсних договорів.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ПП «Юхимівське» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2019 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Основні доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вимога про визнання особою недієздатною розглядається в порядку окремого провадження і одночасний розгляд такої вимоги в позовному провадженні не передбачено, звертає увагу, що позивач раніше ставив вимогу про визнання ОСОБА_2 недієздатною саме з 14 листопада 2017 року і на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 28 листопада 2018 року, в цій частині в задоволені позову було відмовлено. Вказує, що позивач неналежно здійснює управління майном, яке належить ОСОБА_2 та не належно здійснює опіку над нею, дозволяючи вчиняти правочини та інші дії, тому немає підстав визнати укладені ОСОБА_2 договори недійсними. Звертає увагу, що позивач ставлячи питання пор визнання договорів оренди землі недійсними не просить застосувати наслідки визнання правочину недійсним.

31 січня 2020 року ОСОБА_3 , діючи через свого представника адвоката Федишена Р. В., подав відзив на апеляційну скаргу, в якому звертає увагу на те, що відповідач не заперечує про наявність у ОСОБА_2 психічного захворювання станом на 14.11.2017, а лише вказує, що він про його наявність не знав. Звертає увагу, що ПП «Юхимівське» в апеляційній скарзі безпідставно визначає позивача як опікуна ОСОБА_2 станом на 14.11.2017 року, хоча його було призначено опікуном рішенням Шаргородського районного суду від 28.11.2018 року

В судове засідання апеляційного суду представник ПП «Юхимівське», та треті особи без самостійних вимог не з`явилися, про день та час розгляду справи були належним чином повідомлені. Представник ОСОБА_3 адвокат Федишен Р. В. заперечив проти задоволення апеляційної скарги просив залишити рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2019 року без змін.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Вінницької апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

По справі встановлено наступні обставини:

-ОСОБА_2 на праві власності належать три земельні ділянки, які розташовані на території ІОхимівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області:

1)площею 1,2000 га з кадастровим номером 020020206, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 номер НОМЕР_2 від 25 жовтня 2007 року (а. с. 13);

2)площею 1,3814 га з кадастровим номером 020020205, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 номера відповідно 479350 від 25 жовтня 2007 року (а. с. 12);

3) площею 1,1724 га з кадастровим номером 020020207, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 номера відповідно 479352 від 25 жовтня 2007 року (а. с. 14);

-ОСОБА_2 з 14 січня 2016 року встановлено другу групу інвалідності безтерміново, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 14.01.2016 серії 12 ААА № 324082 (а. с. 15);

-14 листопада 2017 року між ОСОБА_2 та ПП «Юхимівське» стосовно земельної ділянки площею 1,2000 га з кадастровим номером 020020206, земельної ділянки площею 1,3814 га з кадастровим номером 020020205, земельної ділянки площею 1,1724 га з кадастровим номером 020020207 укладено договори оренди землі (а. с. 20-28);

-Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 28 листопада 2018 року у справі №152/365/18, ОСОБА_2 визнано недієздатною, встановлено опіку над ОСОБА_2 , призначено ОСОБА_3 опікуном (а. с. 108-113), зазначене судове рішення набрало законної сили 02 січня 2019 року.

-Відповідно до Висновку судово-психіатричного експерта № 1-пл від 29 серпня 2019 року ОСОБА_2 станом на 14 листопада 2017 року страждала на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії, безперервного типу перебігу (F20.00). Внаслідок свого захворювання ОСОБА_2 під час укладання договорів оренди землі 14 листопада 2017 року не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (а. с. 125-128).

Між сторонами виник спір з приводу визнання особи недієздатною та визнання правочинів недійсними і скасування їх державної реєстрації.

За правилами п.3 ч.1 ст.255 ЦПК суд закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертався з до Шаргородського районного суд Вінницької області про визнання ОСОБА_2 недієздатною та призначення їй опікуна (справа № 152/365/18), та однією з вимог було визнання ОСОБА_2 недієздатною з 14.11.2017 року. Як вбачається з рішення Шаргородського районного суд Вінницької області від 28 листопада 2018 року, ухваленому у справі № 152/365/18, суд відмовиви в задоволенні вимоги про визнання ОСОБА_2 недієздатною з 14.11.2017 року, тобто з моменту підписання нею договорів оренди належних їй земельних ділянок. Рішення набрало законної сили 02.01.2019 року після перегляду в апеляційному порядку (а.с.29-32).

Таким чином, питання щодо визнання ОСОБА_2 недієздатною з 14.11.2017 року вже було вирішено в судовому порядку, проте суд першої інстанції, розглядаючи справу. Яка є предметом апеляційного оскарження, на зазначене уваги не звернув та ухвалив рішення з цього питання, хоча у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України мав би закрити провадження в частині цієї вимоги. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними, а оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині вирішення вимоги про визнання ОСОБА_2 недієздатною з 14.11.2017 року, а провадження у справі в цій частині слід закрити.

Стосовно доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для визнання укладених 14.11.2017 року ОСОБА_2 договорів оренди землі недійсними, слід зазначити наступне:

Загальні положення по фізичну особу, зокрема положення щодо визнання фізичної особи недієздатною та обмеження цивільної дієздатності особи визначені главою 4 ЦК України.

Відповідно ч. ч. 1, 2 статті 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Фізична особа, визнана недієздатною, не має права вчиняти будь-якого правочину (ст. 41 ЦК України). Відповідно правочини, які вчинені недієздатною особою, є нікчемними (статті 41, 203, 215 ЦК України).

Висновком судово-психіатричної експертизи №1-пл від 29 серпня 2019 року встановлено, що ОСОБА_2 станом на 14 листопада 2017 року страждала на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії, безперервного типу перебігу (F20.00). Внаслідок свого захворювання ОСОБА_2 під час укладання договорів оренди землі 14 листопада 2017 року не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Отже, вказані норми цивільного права свідчать про те, що правочин може бути визнано недійсним, якщо особа, яка вчиняє правочин, не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності.

З огляду на викладене, враховуючи висновки судово-психіатричної експертизи №1-пл від 29 серпня 2019 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку недійсність договорів оренди, укладених між ОСОБА_2 та ПП «Юхимівське» стосовно земельної ділянки площею 1,2000 га з кадастровим номером 020020206, земельної ділянки площею 1,3814 га з кадастровим номером 020020205, земельної ділянки площею 1,1724 га з кадастровим номером 020020207.

Оскільки судом було зроблено висновок про недійсність оспорюваних договорів оренди, то висновок про скасування державної реєстрації права оренди, здійсненого на їх підставі, також є вірним.

Щодо доводів апеляційної скарги про неналежне здійснення позивачем управління майном, яке належить ОСОБА_2 та неналежне здійснення опіки над нею, що полягає у вчинені нею правочинів від 14 листопада 2017 року, апеляційний суд звертає увагу на те, що

ОСОБА_3 було призначено опікуном відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 28.11 2018 року у справі № 152/365/18, тобто вже після того як ОСОБА_2 уклала оспорювані договори.

Щодо зазначеного в апеляційній скарзі про те, що позивач не висував вимогу застосування наслідків недійсності правочину, а тому суд не міг визнати їх недійсними, -слід зазначити, що, по-перше, законодавець не пов`язує можливість визнання правочину недійсним із обов`язковим заявленням вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, по-друге, вимогу про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою особою (частина 5 статті 216 ЦК України), проте впродовж розгляду справи відповідач такої вимоги також не заявляв. Також слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 6 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» у разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до бажання відповідача використовувати належні ОСОБА_2 земельні ділянки на правах оренди.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в частині визнання договорів оренди землі та скасування їх державної реєстрації в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Юхимівське» задовольнити частково.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2019 року в частині визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , недієздатною з 14 листопада 2017 року скасувати, в цій частині провадження у справі закрити.

В іншій частині рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк

Повне судове рішення складено 28.02.2020 року