Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/950/19

20 лютого 2020 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді - Грещука Р.П.

секретаря - Шпитко М.І.,

з участю представника позивача, адвоката - Гринів Я.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єкта незавершеного будівництва, об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання прав забудовника та визнання права власності на 1/2 частину не введеного в експлуатацію житлового будинку, як об`єкта незавершеного будівництва, -

ВСТАНОВИВ:

13.05.2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання об`єкта незавершеного будівництва, об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання прав забудовника та визнання права власності на 1/2 частину не введеного в експлуатацію житлового будинку, як об`єкта незавершеного будівництва.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок з господарськими будівлями) АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності її, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати її, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , співзабудовником побудованого під час шлюбу, але не введеного в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва (житловий будинок з господарськими будівлями) АДРЕСА_1 , з правом здачі будинку в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності.

Визнати за нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва (житловий будинок з господарськими будівлями) АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала з підстав, наведених в позовній заяві та просила їх задоволити в повному обсязі. Не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи.

Відповідач по справі ОСОБА_2 в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Крім того, про час і місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало.

Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі, який було зареєстровано 21.01.1977 року у виконавчому комітеті Ланчинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис №5.

Рішенням виконавчого комітету Ланчинської селищної Ради депутатів трудящих №6 від 18.03.1977 року, відповідачу ОСОБА_2 була виділена земельна ділянка під будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_2 (на даний АДРЕСА_1 ), що стверджується копією даного рішення та виписки з погосподарської книги за №568/02.2-09 від 23.04.2019 року, які долучені до матеріалів справи (а.с.8, 9).

В судовому засіданні з`ясовано, що за час перебування у шлюбі, на вказаній земельній ділянці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 збудували житловий будинок.

Рішенням виконавчого комітету Ланчинської селищної ради Надвірнянського району №99 від 14.06.2011 року моєму ОСОБА_2 надано дозвіл на оформлення права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , загальною площею - 106,0 кв.м., житловою площею - 67,4 кв.м., однак як перевірено судом, на даний час житловий будинок в експлуатацію не введений і право власності на нього не зареєстроване (а.с.10).

Судом також перевірено, що шлюб між сторонами по справі було розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30.12.2013 року. Копія вказаного рішення міститься в матеріалах справи (а.с.11).

Після розлучення сторони домовились, що відповідач введе в експлуатацію їхній спільний будинок і після реєстрації права власності вони поділять вказане домоволодіння, як спільне майно подружжя.

Як вбачається з пояснень представника позивача, протягом 2014-2018 років, позивач перебуваючи на території України, оскільки працює по тимчасових заробітках за кордоном, неодноразово зверталася до відповідача із проханням оформити прийняття житлового будинку до експлуатації, на що отримувала відповідь, що це буде зроблено пізніше.

Однак, на початку січня 2019 року ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 , що здавати побудований ними житловий будинок в експлуатацію не збирається і даний об`єкт незавершеного будівництва належить тільки йому.

З моменту побудови зазначеного житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 та на даний час ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в ньому разом із їхніми спільними із відповідачем дітьми, що підтверджується довідкою № 516/02.2-11 від 22.04.2019 року (а.с.12).

Крім того, з часу надання виконавчим комітетом Ланчинської селищної Ради депутатів трудящих, ОСОБА_2 дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку тобто із 1977 року по час побудови житлового будинку у 1986 році, ОСОБА_1 також, працювала на роботі, що підтверджується копією її трудової книжки серія НОМЕР_1 (а.с.13-14). Кошти зароблені нею, позивач витрачала на закупівлю необхідних будівельних матеріалів для будівництва спірного будинковолодіння.

Таким чином, відповідач відмовляється добровільно провести поділ зазначеного майна, що унеможливлює здачу його в експлуатацію, державну реєстрацію права власності та отримання позивачем права власності на частину нерухомого майна, в зв`язку з чим ОСОБА_1 змушена була звернутися до суду з цього приводу.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

За загальним правилом ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, норма ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

На даний час побудований житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , хоча й не введено в експлуатацію, однак є придатним для проживання, оскільки в ньому виконані внутрішні ремонтні роботи, проведено комунікації та укладено договори з обслуговуючими організаціями. Крім того, як перевірено судом, в даному житловому будинку сторони по справі та їхні діти проживають починаючи з 1986 року, а в літній кухні, з 1977 року.

Івано-Франківським ОБТІ ОСОБА_2 було надано висновок про технічний стан будинку, господарських будівель та споруд №2411 від 17.11.2009 року з метою оформлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, також було виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , копії яких долучено до матеріалів справи (а.с.15, 16-19).

Однак, незважаючи на вказані обставини, відповідач добровільно поділ зазначеного майна не проводить, що унеможливлює здачу його в експлуатацію, державну реєстрацію права власності та отримання позивачем права власності на частину нерухомого майна.

Суд констатує, що за змістом статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

30.01.2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 454/1678/16-ц, провадження №61-13096св18 (ЄДРСРУ № 79805820) вказав, що у ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879, 881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-47цс16.

Статтею 70 СК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», в п.182 зазначено: «Відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України, окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК України».

Таким чином, суд вважає, що об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок з господарськими будівлями) АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власностю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , частки їх в праві спільної сумісної власності є рівними, а тому слід визнати ОСОБА_1 , співзабудовником побудованого під час шлюбу, але не введеного в експлуатацію даного об`єкта незавершеного будівництва, з правом здачі будинку в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаного об`єкта незавершеного будівництва.

Крім того, згідно вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене, із сторін по справі слід стягнути з кожного в порядку ст.141 ЦПК України по 840 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави.

На підставі викладено, ст.ст.16, 321, 328, 331, 368, 370, 372 ЦК України, ст.ст.60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.120 ЗК України, керуючись ст.ст.4, 19, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 280-282, 289 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єкта незавершеного будівництва, об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання прав забудовника та визнання права власності на 1/2 частину не введеного в експлуатацію житлового будинку, як об`єкта незавершеного будівництва - задоволити.

Визнати об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок з господарськими будівлями) АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , співзабудовником побудованого під час шлюбу, але не введеного в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва (житловий будинок з господарськими будівлями) АДРЕСА_1 , з правом здачі будинку в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва (житловий будинок з господарськими будівлями) АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , в дохід держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , в дохід держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

виготовлено 28.02.2020 року.