Справа №491/364/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2020 року Ананьївський районний суд Одеської області

у складі: головуючого у справі судді - Желяскова О.О.,

за участю: секретаря судового садіння - Гула О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьєві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги позивачки обгрунтовані наступним.

Відповідач у справі є чоловіком позивачки, з яким 17.11.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області між ними зареєстровано шлюб, актовий запис № 47.

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Як зазначає позивачка, що шлюбно-сімейні відносини разом з відповідачем припинилися та проживають окремо. З часом з`ясувалось, що в них різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого погіршились взаємовідносини, що призводило до конфліктів, які не зміцнювали сім`ю.

Позивачка вважає, що примирення між ними неможливо та шлюб має бути розірвано.

В позовній заяві позивачка зазначає, що регулярного утримання дитини з боку відповідача немає, у разі потреби на її прохання він надає певну суму грошей для того, щоб наприклад, придбати для дитини одяг, але позивачку не влаштовує відсутність щомісячних виплат.

Крім того, позивачка в позовній заяві вказує, що відповідач за місцем свого фактичного проживання займається збиранням від громадян молока, для чого організував відповідний пункт прийому, розмір його щомісячного доходу їй невідомо.

Також у власності відповідача є Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 , транспортний засіб, земельна ділянка.

Тому, на думку позивачки відповідач має сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини доходу щомісячно.

В прохальній частині позовної заяви позивачка просить суд:

1. Шлюб, зареєстрований між нею та ОСОБА_2 17.11.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 47 - розірвати.

2. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_1 ».

3.Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подання позову до суду до повноліття дитини.

4. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , на її користь витрати у справі, пов`язані з наданням правничої допомоги - 2000 грн.

01 червня 2020 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, про що головуючим суддею у справі було постановлено відповідну ухвалу (а.с.32-33).

Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачеві про його процесуальній права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав 29 липня 2020 року копію ухвали суду та позовну заяву з додатками, проте процесуальними правами передбаченими ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України не скористався.

У судове засідання, що призначене на 21 жовтня 2020 року позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце проведення була сповіщена належним чином.

При цьому, 21 жовтня 2020 року позивачка ОСОБА_1 подала письмову заяву, в якій просить суд: - розглянути справу без її участі; - позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримує та просить їх задовольнити; - від вимог про стягнення на її користь з відповідача понесених витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги в сумі 2000 грн., відмовляється (а.с.59).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання 21 жовтня 2020 року не з`явився, про дату, час та місце проведення був повідомлений належним чином.

Однак, 21 жовтня 2020 року відповідач ОСОБА_2 подав через канцелярію суду письмову заяву, в якій він просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги позивачки в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.60). Проте, відповідач у вказаній заяві висловив свою думку щодо стягнення з нього на корить позивачки витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги в сумі 2000 грн., та просив суд відмовити позивачці в цій частині.

Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення сторін про дату, час та місце розгляду справи, наявність заяв в яких вони висловлюють свою позицію щодо позовних вимог, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників судового процесу.

При цьому, у відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачкою у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 виданого 7 грудня 2012 року Ананьївським РС ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.9-10).

Відповідачем у справі є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 виданого 22 липня 1997 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.43).

З позовної заяви вбачається, що позивачка звернулася до суду з двома окремими вимогами, першою вимогою є розірвання шлюбу з відповідачем по справі.

Так, при розгляді справи встановлено, що між позивачкою та відповідачем 17 листопада 2012 року було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №47, що підтверджується наявним в матеріалах справи оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с.6).

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

З позовної заяви вбачається, що в позивачки та відповідача різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого погіршились їхні взаємовідносини, що призводило до конфліктів, шлюбно-сімейні відносини вони припинили та проживають окремо.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають.

Суд, також бере до уваги письмові заяви позивачки та відповідача від 21 жовтня 2020 року, в якому вони висловили свою думку, та просять розірвати укладений між ними шлюб.

Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України.

Таким чином, суд приймаючи до уваги те, що позивачка та відповідач тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, та те що їх шлюб носить лише формальний характер, вважає можливим шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.

Частиною 1 статті 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Суд, враховує бажання позивачки та вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити позивачці шлюбне прізвище « ОСОБА_1 ».

Другою вимогою заявленою в прохальній частині позовної заяви є стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Судом встановлено, що позивачка та відповідач мають спільну неповнолітню доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.7).

Відповідно до довідки №664 виданої 23 квітня 2020 року Ананьївською міською радою, позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та на її утриманні знаходиться донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.8).

З позовної заяви вбачається, що позивачка регулярного утримання дитини з боку відповідача немає, уразі потреби на її прохання він надає певну суму грошей для того, щоб придбати для дитини одяг, але позивачку не влаштовує відсутність регулярних щомісячних виплат.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до частини 1 статті 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XIIта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею статті 51 Конституції України гарантовано, аст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини.

У відповідності до статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 статті 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

З позовної заяви вбачається, що на думку позивачки відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі ј частини доходу щомісячно, та додано до позовної заяви наступні докази:

- копію Договору купівлі-продажу від 12 вересня 2017 року, з якого вбачається, що у власності відповідача ОСОБА_2 є Ѕ частина житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12-13);

- копію листа Відділу у Любашівському районі ГУ Держгеокадастру від 20 травня 2020 року, з якого вбачається, що відповідачу ОСОБА_2 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №724936 від 20.09.2010 року площею 5,2396 га, кадастровий номер :01:00:0107 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Маловасилівської сільської ради Любашівського району Одеської області (а.с.40).

З приписів частини 2 статті 182 СК України вбачається, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня пред`явлення позову 29 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 29 квітня 2020 року.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 1 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати, які складаються із судового збору сплаченого нею за вимогу про розірвання шлюбу в сумі 840,80 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Оскільки позивачка у справах звільнена від сплати судового збору та враховуючи вимоги статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 в прибуток держави судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок за вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини.

В прохальній частині позовної заяви позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати пов`язані з наданням правничої допомоги в сумі 2000 грн.

При цьому, суд враховує заяву позивачки ОСОБА_1 від 21 жовтня 2020 року (а.с.59), та вважає за доцільне залишити витрати пов`язані з наданням правничої допомоги за позивачкою.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 352, 354, 430, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданий 22 липня 1997 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 7 грудня 2012 року Ананьївським РС ГУ ДМС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 , зареєстрований 17 листопада 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №47 - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « ОСОБА_1 ».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданий 22 липня 1997 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 7 грудня 2012 року Ананьївським РС ГУ ДМС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня пред`явлення позову 29 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданий 22 липня 1997 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 7 грудня 2012 року Ананьївським РС ГУ ДМС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 , витрати понесені позивачкою, які пов`язані зі сплатою судового збору за вимогу про розірвання шлюбу в сумі 840,80 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданий 22 липня 1997 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , в прибуток держави судовий збір в сумі 840,80 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок, за вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В частині стягнення аліментів рішення підлягає негайному виконанню, у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.

Роз`яснити, що у відповідності до положень пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відомості про сторін у справі:

Позивач:ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 ;
Відповідач:ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 .

Суддя: О.О. Желясков

Рішення набуло законної сили «____» __________________20__ року.