Справа № 161/5875/20
Провадження № 2/161/2168/20
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Пушкарчук В.П.,

за участю секретаря судового засідання Загоровської І.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01 травня 2017 року між ним та відповідачем укладено договір позики у простій письмовій формі шляхом надання відповідачем розписки. Відповідно до умов наданої ОСОБА_4 розписки, відповідач зобов`язався до 01 вересня 2017 року повернути позичені ним кошти в сумі 4000 доларів США. На час звернення до суду з цим позовом ОСОБА_4 свої зобов`язання за договором позики виконав частково та повернув 1550 доларів США.

Як слідує з тексту боргової розписки від 01 травня 2017 року ОСОБА_4 зазначив, що він бере в борг 4000 доларів США в ОСОБА_3 на термін чотири місяці під вісім відсотків місячних з 01 травня 2017 року по 01 вересня 2017 року та зобов`язався вчасно повернути борг.

За розрахунком позивача, станом на 15 квітня 2020 року заборгованість відповідача перед ним за договором позики від 01 травня 2017 року становить 4001,8 доларів США, що включає в себе: основну суму боргу - 2450 доларів США, 1280 доларів США процентів за користування коштами та 271,80 доларів США - три відсотки річних. Станом на 15 квітня 2020 року за офіційним курсом НБУ 4001,8 доларів США еквівалентно 108 368,74 гривень.

З огляду на наведене, ОСОБА_3 просить стягнути з ОСОБА_4 в свою користь заборгованість за договором позики від 01 травня 2017 року в розмірі 108 368,74 гривень; стягнути з ОСОБА_4 в свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 гривень та 1083,69 гривень судового збору.

Ухвалою від 16 квітня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 зазначає про невизнання позову відповідачем. Відповідно до умов написаної відповідачем розписки останній зобов`язався до 01 вересня 2017 року повернути позивачу кошти в розмір 4000 доларів США та сплатити відсотки за користування позиченими коштами. Таким чином розмір відсотків за користування позикою слід рахувати від дня коли сплив визначений договором строк виконання зобов`язання, а після того рахувати три відсотки річних. Якщо рахувати проценти на залишок суми боргу (2450 доларів США) за період з 01 травня 2017 року по 01 вересня 2017 року, то сума процентів складатиме 784 доларів США. Крім того, представник відповідача вважає, що позивач в позовній заяві не згадує про умови надання боргової розписки та обставини повернення боргу відповідачем, а зазначає лише про часткове виконання відповідачем своїх зобов`язань. Також вважає, що борг є надуманим позивачем та нарахований обманом, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстаав, які наведені в позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечував з підстав, які зазначені ним у відзиві на позовну заяву, просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом розписки від 01 травня 2017 року ОСОБА_4 взяв в борг 4000 доларів США в ОСОБА_3 на термін чотири місяці під вісім відсотків місячних з 01 травня 2017 року по 01 вересня 2017 року, які зобов`язався повернути вчасно відповідно до домовленості, зазначеній в цій розписці (а.с. 7).

Пред`являючи даний позов, позивач зазначив, що ОСОБА_4 04 липня 2018 року в рахунок погашення боргу повернув йому 1550 доларів США, однак решту суми позики, що складає 2450 доларів США ОСОБА_4 йому не повернув, що зумовлює необхідність звернення до суду з цим позовом.

Предметом спору у справі, яка розглядається, є стягнення заборгованості за договором позики.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Суд встановив, що оригінал боргової розписки знаходиться в позивача. Наведене підтверджує, що відповідач не виконав в повному обсязі свого зобов`язання за договором позики, частину позичених коштів не повернув.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 підтвердив повернення ОСОБА_4 частини боргу за договором позики, який укладений 01 травня 2017 року між сторонами, в сумі 1550 доларів США.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки відповідачем не надано доказів повернення позики в повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 2450доларів США слід задовольнити.

Що стосується вимог про стягнення 3% річних, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Визначаючи конкретний розмір процентів річних, суд погоджується із здійсненим позивачем розрахунком, відповідно до якого 3 відсотки річних за період з 01 травня 2017 року по 03 липня 2018 року здійснено на суму боргу 4000 доларів США, а з 04 липня 2018 року по 07 квітня 2020 року - суму боргу 2450 доларів США. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 271, 8 доларів США (140,71+131,09) як три відсотки за користування позиченими коштами.

Разом з тим не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування позикою в сумі 1280 доларів США з розрахунку 8 % місячних за період з 01 травня 2017 року по 01 вересня 2017 року, оскільки відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надання позивачем позики під проценти є фінансовою послугою з отриманням прибутку. При цьому позивач не надав доказів на підтвердження наявності в нього законних підстав надавати фінансові послуги.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики підлягає до часткового задоволення, а саме: з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 належить стягнути 2721,78 доларів США ( з розрахунку: 2450 (основана сума боргу)+271,8(3% річних), що на день ухвалення рішення відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 75 665,48 гривень.

Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Вимогами статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч.2 ст.137 ЦПК України).

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження розрахунку вартості правничої допомоги у розмірі 12 000 гривень, адвокат позивача - Дорошкевич В.Б. надав суду перелік виконаних ним робіт із зазначенням їх вартості відповідно до якого, адвокатом було надано наступні послуги: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин (кількість витраченого часу - 1 година, вартість послуги - 1000 гривень); вивчення та аналіз наданих клієнтом документів (кількість витраченого часу - 1 година, вартість послуги - 1000 гривень); підготовка та направлення адвокатського запиту (кількість витраченого часу - 1 година, вартість послуги - 1000 гривень); підготовка позовної заяви та розрахунку суми заборгованості, подання їх до суду (кількість витраченого часу - 3 години, вартість послуги - 3000 гривень); підготовка заяви про забезпечення позову та подання її до суду (кількість витраченого часу - 3 години, вартість послуги - 3000 гривень); представництва інтересів у суді (кількість витраченого часу - 3 години, вартість послуги - 3000 гривень).

На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката до матеріалів позову додано копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 07 квітня 2020 року, відповідно до якої позивач сплатив адвокату 12 000 гривень.

Разом з цим, при вирішенні питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд враховує: предмет спору, складність спірних правовідносин, а також те, що представник позивача - адвокат Дорошкевич В.Б. фактично брав участь в одному судовому засіданні, виходячи із принципів розумності, справедливості та співмірності, суд приходить до переконання, що вимоги представника позивача щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню у розмірі 3000 гривень.

Крім того, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З врахуванням тої обставини, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то з відповідача на користь позивача належить стягнути 756,69 гривень судового збору

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 533, 625, 1046, 1047 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 01 травня 2017 року в розмірі 75 665 (сімдесят п`ять тисяч шістсот шістдесят п`ять) гривень 48 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 756 (сімсот п`ятдесят шість) гривень 69 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 3 000 (три тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

СуддяЛуцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук