Справа № 452/3599/18 Головуючий у 1 інстанції: Галин В.П.
Провадження № 22-ц/811/2775/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Цяцяка Р.П.

секретаря Жукровської Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 червня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , до Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строку їх виплати,-

встановила:

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строку їх виплати.

Вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 31.05.2017 задоволено його позов про стягнення з Самбірського ВУВКГ в його користь 54 545 гривень 37 коп. недоплаченої заробітної плати та 2500 грн. моральної шкоди. Для примусового виконання даного рішення суду видано виконавчий лист №452/1241/17 провадження 2/452/633/2017 від 13.06.2017. Відповідач у примусовому порядку погасив заборгованість недоплаченої заробітної плати відповідно до вказаного рішення суду із порушенням строків виплати. У зв`язку з вищенаведеним, просив стягнути із відповідача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати в розмірі 43 795 грн. 91 коп.

Оскаржуваним рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 червня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто із Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати у розмірі 43 795 грн. 91 коп., з відрахуванням з цієї суми податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто із Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства в дохід держави судові витрати в розмірі 768 гривень 40 коп.

Рішення суду оскаржила представник відповідача Самбірське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Дмитришин М.П., подавши 30.07.2019 року апеляційну скаргу, вважає рішення незаконним та необґрунтованим.

Стверджує, що позивач провів розрахунок компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати із урахуванням індексу споживчих цін, не відповідно до п. 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, зокрема нарахував компенсацію, починаючи з місяця, за який виплачується дохід.

Покликається на рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 8-рп/2013 та позицію Верховного Суду України висловлену у постанові від 21.05.2014 № 6-43цс14.

Просить скасувати рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 червня 2019 року та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

15.11.2019 на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, вважає оскаржуване рішення законним, оскільки судом не допущено порушення матеріального та процесуального права, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строку їх виплати як правонаступника позивача ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його спадкоємця ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Учасники справи правонаступник позивача ОСОБА_2 та представник відповідача Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток на домашню адресу ОСОБА_2 та на офіційну електронну адресу Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства (а.с. 226-227), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).

Згідно із частиною 2 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст.ст. 2-1, 5-1 КЗпП України держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин, крім цього, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з 16.01.2004 по 31.10.2016 працював у Самбірському ВУВКГ, з 01.08.2009 на посаді техніка-контролера 2-ої категорії.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 31.05.2017 задоволено позов ОСОБА_1 до Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення невиплаченої заробітної плати, стягнуто із Самбірського ВУВКГ на користь ОСОБА_1 недоплачену заробітну плату в розмірі 54545 гривень 37 коп. та моральну шкоду 2500 гривень. ( а.с. 8-9).

Ріщшення оскаржувалось та постановою Апеляційного суду Львівської області від 25.04.2018 апеляційну скаргу Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства залишено без задоволення, рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2017 року залишено без змін (а.с. 155-156).

07.06.2018 Самбірський міськрайонний суд Львівської області видав дублікат виконавчого листа № 452/1241/17.

12.06.2018 відкрито виконавче провадження № 56598409 з виконання виконавчого листа №452/1241/17 про стягнення із Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства в користь ОСОБА_1 недоплаченої заробітної плати в розмірі 54 545 грн. 37 коп. та моральної шкоди 2500 гривень. (а.с. 11).

Згідно копії постанови від 27.06.2018, ВП № 56598409 закінчено у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення згідно з виконавчим документом, без стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій (а.с. 12).

Звертаючись до суду з позовом та уточнюючи розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строку виплати йому заробітної плати, позивач ОСОБА_1 просив стягнути на його користь 43 795 грн. 91 коп., як добуток суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) та індексу інфляції в період невиплати доходу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог місцевий суд виходив з того, що виплата заборгованої заробітної плати Самбірським ВУВКГ ОСОБА_1 у вказаному розмірі проведена в порядку примусового виконання відділом ДВС Самбірського МУЮ ГУЮ у Львівській області виконавчого листа.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строку їх виплати, підлягає до задоволення, виходячи із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Колегія суддів виходить з того, що даний спір належить до категорії трудових, при цьому випливає також і з спадкових правовідносин.

З листа Самбірського міського відділу ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області № 16.13-06-23/702, який надійшов на запит апеляційного суду встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Самборі, про що складено актовий запис № 352 від 08.11.2019 (а.с. 175).

Ухвалою судового засідання від 09 вересня 2020 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строку їх виплати як правонаступника позивача ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його спадкоємця ОСОБА_2 .

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Як вбачається з карткового рахунку ОСОБА_1 щодо дат нарахування коштів та сум, а саме недоплачену заробітну плату позивачу виплачено: 07.08.2017 року 2449 грн. 00 коп., 13.09.2017 року 1000 грн. 00 коп., 05.10.2017 року 2000 грн. 00 коп., 02.07.2018 року 46409 грн. 36 коп. (а.с. 13-14).

Заборгованість із заробітної плати Самбірським ВУВКГ ОСОБА_1 у вказаному розмірі виплачена в порядку примусового виконання відділом ДВС Самбірського МУЮ ГУЮ у Львівській області виконавчого листа №452/1241/17 про стягнення із Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства в користь ОСОБА_1 недоплаченої заробітної плати в розмірі 54 545 грн. 37 коп. та моральної шкоди 2500 гривень (а.с. 10).

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

У ст. 30 Закону України «Про оплату праці» міститься аналогічна норма, доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України "Про оплату праці", заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

В свою чергу, рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2017 року встановлено, що Самбірське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства з квітня 2010 року при визначенні місячного посадового окладу робітника першого розряду проведено нарахування та виплату заробітної плати позивачу з розрахунку нижче законодавчо-встановленої мінімальної заробітної плати.

Так, позивачу не проводилось донарахування до мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду коефіцієнтної ставки визначеної територіальною угодою між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднаннями роботодавців та профспілковими об`єднаннями Львівської області на 2012-2014 рр.

У зв`язку з зазначеним позивач недоотримав заробітну плату.

Як вказано у рішенні, зазначене підтверджується копіями колективного договору Самбірського ВУВКГ на 2010-2012, територіальної угоди на 2012-2014, довідкою відповідача від 24.04.2017 про заробітну плату позивача на займаній посаді, актом перевірки територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області від 20.01 - 22.01.2014 (а.с. 36-49).

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтями 2 і 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» регламентовано, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі розуміються грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата (грошове забезпечення) та інші; сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (ст. 1 Закону).

15 квітня 2010 року на зборах трудового колективу Самбірського ВУВКГ був укладений за участю керівника ВУВКГ та погоджений головою профкому даного підприємства колективний договір на 2010-2012 роки (а.с. 15-17).

У розділі «У сфері тарифної системи мінімальної заробітної плати» Колективного договору Самбірського ВУВКГ на 2010-2012 роки Адміністрація зобов`язується своєчасно проводити нарахування компенсації в разі несвоєчасної виплати заробітної плати (п. 5 Розідлу).

Таким чином, враховуючи беззаперечність висновків про те, що право позивача на своєчасне отримання заробітної плати було порушено відповідачем, вимога останнього про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строку їх виплати, є підставною та підлягає до задоволення.

Уточнивши розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строку виплати йому заробітної плати, позивач просив стягнути з відповідача 43 795 грн. 91 коп.

Не погоджуючись із відповідним розрахунком компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати, сторона відповідача не надала будь яких своїх розрахунків.

Згідно із рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №8-рп/2013 положенню ст. 233 КЗпП України надане додаткове офіційне тлумачення, відповідно до якого у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати, без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (із наступними змінами), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Про таке ж роз`яснено у абз. 2 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці".

Схожого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 21.05.2014 №6-43цс14 та зазначив, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1427(зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року №692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

При цьому, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (далі - Порядок), компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, нарахованої працівникові за період роботи з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2000 р., проводиться відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. № 1427, до ліквідації заборгованості із заробітної плати за зазначений період.

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Наведене дає підстави для висновку про те, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати розрахунок компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, оскільки порушення відповідачем строку виплати заробітної плати позивачу мало місце після 01 січня 2001 року.

Пунктом 4 Порядку передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після

утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Враховуючи наведене, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати позивачем проведено не відповідно до п. 4 Порядку, оскільки помилково покликаючись у мотивах позовної заяви на Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. № 1427, відповідний розрахунок позивач провів з дотриманням вимог Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, що перевірено колегією суддів.

Натомість, не погоджуючись із правильністю такого розрахунку, сторона відповідача не спростовує такий власним розрахунком, про що зазначено вище.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що позов ОСОБА_1 є підставним та підлягає до задоволення, є обґрунтованим та не спростований доводами апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон та дотримався процедури розгляду, передбаченої ЦПК України, тому підстави для скасування рішення суду відсутні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Згідно з частиною четвертою статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч. 1 ст. 1216 ЦК України ).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

За положеннями статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Виходячи із змісту ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.

За статтею 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Наведені норми матеріального права дають підстави для беззаперечного висновку про те, що ОСОБА_2 , як дружина померлого позивача у справі ОСОБА_1 , є спадкоємцем першої черги майна останнього.

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить про те, що законодавець передбачив можливість спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної заробітної плати.

Крім цього, такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц та від 04 вересня 2019 року у справі № 750/7865/18.

Тобто, стаття 1227 ЦК України регулює питання спадкування сум заробітної плати, право на одержання яких виникло у спадкодавця за життя, але не було ним реалізоване.

Так, судовими рішеннями, які набрали законної сили встановлено факт порушення прав позивача щодо не донарахування відповідних сум.

В свою чергу, компенсація працівникам частини заробітної плата у зв`язку з порушенням строків її виплати має компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати, ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги (рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 КЗпП України).

З наведених підстав, не виплачену суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати у розмірі 43 795 грн. 91 коп., яка присуджена за життя спадкодавця ОСОБА_1 рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 червня 2019 року, у встановленому законом порядку успадкувала спадкоємець ОСОБА_2 , відтак апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 13 жовтня 2020 року

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

Р.П. Цяцяк