Справа № 161/8541/19 Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В.
Провадження № 22-ц/802/897/20 Категорія: 20 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Луцької міської ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , Луцької міської ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.10.2010 року йому виділено у власність 45/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 . 30.08.2011 року його право власності зареєстровано в КП «Волинське ОБТІ». Інша частина будинку 55/100 належить його колишній дружині відповідачу у справі ОСОБА_4 .. Зазначений житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 400 кв.м., виділеній рішенням виконкому Луцької міської ради депутатів трудящих № 766 від 07.06.1954 року. Періодично між співвласниками будинку виникають непорозуміння з приводу порядку користування земельною ділянкою.

Посилаючись на приписи ст.120 ЗК України, просить встановити порядок користування земельною ділянкою, призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту поділу земельної ділянки площею 0, 0400 га в частках 45/100 до 55/100 частин земельної ділянки відповідно до розподілу будинковолодіння та схеми в додатку № 3 до висновку № 854/5 судової земельно-технічної експертизи від 27.01.2020 року, проведеної судовим експертом Серединським Олександром Анатолійовичем. Крім того, просить стягнути з відповідачів 1 100, 00 грн. судових витрат, пов`язаних з проведенням експертизи та 2 500, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2020 року позов в даній справі задоволено частково.

Ухвалено встановити порядок користування земельною ділянкою, площею 0, 0400 га, між квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , в частках 45/100 до 55/100 частин земельної ділянки відповідно до розподілу будинковолодіння між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та схеми в додатку № 3 до висновку № 854/5 судової земельно-технічної експертизи від 27.01.2020 року, проведеної судовим експертом Серединським О. А..

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 384, 20 гривень судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1 050 гривень судових витрат, пов`язаних з проведенням експертизи та 1 250 витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

В позові до Луцької міської ради відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвали в цій частині нове судове рішення, яким в задоволені позову відмовити, у зв`язку з його недоведеності.

Рішення суду в частині відмовлених позовних вимог жодною із сторін не оскаржується, а тому апеляційний судом не переглядається.

Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Задовольняючи частково позов в даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що запропонований експертом варіант поділу земельної ділянки враховує інтереси співвласників у здійсненні ними свого права власності щодо будинковолодіння і відповідатиме їхнім, як власникам, інтересам. При цьому зваживши на те, що вказаним варіантом в повній мірі врахований порядок користування, який склався між сторонами з урахуванням площі і конфігурації земельної ділянки; врахована можливість нормального користування кожною із сторін власним будинком, а також відсутність відхилення від ідеальних часток у будинку.

Такі висновки є правильними зроблені при повному з`ясуванні всіх обставин справи.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.10.2010 року у справі № 2-71/2010 позивачу ОСОБА_3 належить на праві спільної часткової власності 45/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , відповідачу ОСОБА_4 55/100. Зазначене право зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується витягами про державну реєстрацію прав серії СЕВ № 287696 від 30.08.2011 року та ССУ № 400398 від 29.03.2011 року.

Зазначений житловий будинок знаходиться на присадибній земельній ділянці площею 414 кв.м., виділеній у користування та зареєстрованій за землекористувачем домоволодіння АДРЕСА_4 згідно з рішенням виконкому Луцької міської ради депутатів трудящих № 766 від 07.06.1954 року (а.с. 24, 26).

З матеріалів інвентаризаційної справи № 19563 на домоволодіння АДРЕСА_1 вбачається попередня його нумерація за № 24.

На замовлення гр. ОСОБА_3 та гр.. ОСОБА_4 ТзОВ «Госпрозрахунковий центр науково-технічних послуг» виготовлено технічний звіт про виконання топографо-геодезичного вишукування для розроблення технічної документації із землеустрою за адресою: АДРЕСА_1 , в процесі чого виконано тахеометричну зйомку, складено топографічний план в М1:500, підземні комунікації погоджені з їх власниками (ПАТ «Укртелеком», ДКП «Луцьктепло», ПАТ «Волиньгаз», ПрАТ «Волиньобленерго», КП «Луцькводоканал») та 01.02.2019 року внесено службою містобудівного кадастру в електронну карту міста за № 113.

Оскільки між сторонами добровільно не було досягнуто згоди порядку користування земельною ділянкою, за клопотанням представника позивача призначено у справі судову земельно-технічну експертизу на вирішення якої поставлено питання можливості встановлення порядку користування земельною ділянкою розміром 0, 04 га, яка розташована по АДРЕСА_1 і призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, між 2 співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до належних їм часток: 45/100 та 55/100.

Відповідно до висновку № 854/5, складеного 27.01.2020 року судовим експертом Товариства «Волинь-Експерт» Серединським О.А. (свідоцтво № 168 від 28.01.2000 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи запропоновано один варіант встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою відповідно до ідеальних часток власників квартир та вимог нормативно-правових актів, який викладено у висновку та зображено на схемі в додатку № 3 до висновку.

За правилом частини другої статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

При відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати наступне.

Частина четверта статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що в разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою).

Відтак, право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними.

Однак, у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України).

При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками та визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16 та від 01 листопада 2017 року у справі № 6-2454цс16.

Як вбачається з запропонованого експертом єдиного варіанту поділу земельної ділянки I співвласнику ( ОСОБА_3 ) запропоновано виділити земельну ділянку загальною площею 0,0167 га (45/100 частки земельної ділянки); II співвласнику ( ОСОБА_4 ) - виділити земельну ділянку площею 0,0204 га (55/100 частки земельної ділянки); в спільному користуванні I-го і II-го співвласника залишити 0,0029 га.

Експертне дослідження було проведено методом співставлення результатів обстеження з вимогами діючих нормативних документів в будівництві. Обстеження здійснювалось зовнішнім візуальним оглядом з проведенням замірів. Результати обстеження зіставлено з технічною документацією на житловий будинок: технічним звітом про виконані топографо-геодезичні вишукування для розроблення технічної документації із землеустрою земельної ділянки по АДРЕСА_1 , виконаним ТзОВ «ГЦНТП+» станом на 2019 року та інвентаризаційною справою на будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Проаналізувавши варіант розподілу земельної ділянки, який запропонований експертом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що він є доцільним та найбільше відповідає принципу балансу інтересів сторін.

Колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановлення саме такого порядку користування земельною ділянкою не завдає шкоди її раціональному використанню, не суперечить інтересам землекористувачів.

Твердження апелянта про передчасність заявлених вимог з підстав не сформованості земельної ділянки з врахуванням положень ст. 79-1 Земельного кодексу є безпідставними.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що земельна ділянки з відповідним цільовим призначенням була у передбаченому законом порядку надана сторонам для будівництва та обслуговування житлового будинку та підсобних приміщень по АДРЕСА_1 . Правомірність користування сторонами даною земельною ділянкою ніким не заперечувалось та не оспорювалось.

Не погоджуючись з розподілом земельної ділянки, який запропоновано експертом, сторона відповідача не надала свого висновку, щодо іншого можливого розподілу спірної земельної ділянки та не заявляла клопотання про проведення повторної (додаткової) експертизи, хоча таке право судом було роз`яснено.

Твердження апелянта про те, що на земельній ділянці, яка виділена позивачу залишився гараж, що належить ОСОБА_4 є безпідставними. Як вбачається з рішення Луцького міськрайонного суду від 25 жовтня 2010 року (а.с. 6-11) та матеріалів інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 згаданий гараж не є капітальною спорудою, а лише металевою конструкцією, яка не повинна враховуватись при поділі земельної ділянки, оскільки на дану конструкцію відсутні відповідні будівельні документи та вона не відмічена як об`єкт нерухомості.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлений судом порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , обраний з врахуванням належності сторонам часток будинковолодіння та забезпечує право кожного із співвласників на вільний доступ та утримання належних їм частин будинку.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції у повній мірі забезпечив права ОСОБА_3 гарантовані йому Конституцією України, з врахуванням норм права, які регулюють дані правовідносини, встановивши порядок користування земельною ділянкою для безперешкодного використання свого нерухомого майна, відповідно до частки власності, при цьому не порушив права та законні інтереси ОСОБА_4 ..

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Крім того суд першої інстанції правильно, з врахуванням ст. 141 ЦПК України, стягнув з відповідача на користь позивача 1050 гривень судових витрат за проведення експертизи та 1 250 гривень судових витрат за надання правничої допомоги.

Враховуючи, що позивач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, як особа з інвалідністю I групи, з відповідача ОСОБА_4 суд першої інстанції правомірно стягнув в дохід держави 384, 20 грн. судового збору за подання позовної заяви, решту 384, 20 грн. судового збору віднесено на рахунок держави відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення в оскаржуваній частині та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись статтями 367-369, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий

Судді