Дата документу 18.02.2020 Справа № 320/3234/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 320/3234/18 Головуючий у 1 інстанції: Горбачова Ю.В.
№ 22-ц/807/94/20 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 липня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ

В квітні 2018 року АТ «ТАСКОМБАНК» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 20 вересня 2007 року між Акціонерним банком «ТАС - Бізнесбанк», правонаступником якого відповідно до статуту є АТ «ТАСкомбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № КФ (03) 301-07, та додаткова угода № 1 від 06.02.2008 року, відповідно до яких Банк надав позичальнику кредит у сумі 130 500,00 гривень на задоволення споживчих потреб позичальника строком до 19 вересня 2017 року, а позичальник зобов`язався погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі передбаченого кредитним договором, згідно графіку, який є додатком № 1 до кредитного договору. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та банком було укладено іпотечний договір № ЗФ (03) 301-07 від 20 вересня 2007 року. На підставі п.12. цього договору іпотекодавці, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором перед банком передали в іпотеку Банку об`єкт нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме квартиру загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м. Згідно з п.1.4. іпотечного договору сторони визначили вартість квартири в розмірі 145 000 грн., тобто вартість 1/2 частини 72 500 грн. Предмет іпотеки належить іпотекодавцям на підставі права власності а саме: ОСОБА_1 в розмірі 1/4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.04.1993р., видане ДКП «Мелітопольжитлосервіс», ОСОБА_2 в розмірі 1/4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.04.1993р., видане ДКП «Мелітопольжитлосервіс», ОСОБА_3 в розмірі 1/2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.04.1993р., видане ДКП «Мелітопольжитлосервіс» та свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.09.2007 року, видане державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори по 1/4 згідно кожного правовстановлюючого документа. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, про що позивач дізнався 21.04.2016 року та направив 20.07.2016 року до Мелітопольської державної нотаріальної контори претензію кредитора. Спадкоємцями першої черги від померлого іпотекодавця є відповідачі за цим позовом, а саме ОСОБА_1 донька померлого та ОСОБА_2 дружина померлого. За наявною у позивача інформацією частина квартири, що належала померлому відповідачами не оформлювалася у власність, хоча спадщина фактично ними прийнята. Таким чином, якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд, звернути стягнення на 1/2 частину майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (квартира, загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м.) передане в іпотеку відповідно до іпотечного договору № ЗФ (03)301-07 від 20 вересня 2007р., що належала померлому ОСОБА_3 та фактично прийнято спадкоємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № КФ (03) 301-07 від 20 вересня 2007 р., а саме 148 706,41 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту 110 487,88 грн., заборгованість за відсотками 38 218,53 гр., шляхом проведення прилюдних торгів та встановити початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій але не нижче 72 500 грн. та судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2 230,60 грн. Покласти на відповідачів.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ «ТАСКОМБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає таким вимогам.

Судом першої інстанції встановлено що 20 вересня 2007 р. між Акціонерним банком «ТАС-Бізнесбанк», правонаступником якого відповідно до власного статуту є AT «ТАСкомбанк» (надалі - «Позивач, Банк, Іпотекодержатель), та ОСОБА_1 (надалі - «Відповідач-1, Позичальник, Іпотекодавець») було укладено кредитний договір № КФ(ОЗ) 301-07 (надалі - "кредитний договір"), та додаткова угода № 1 від 06.02.2008 p., відповідно до яких Банк надав Позичальнику кредит у сумі 130 500.00 грн. на задоволення споживчих потреб Позичальника строком до 19 вересня 2017 p., а Позичальник зобов`язався погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі передбаченому кредитним договором, згідно графіку, який є додатком № 1 до кредитного договору.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (надалі - «Іпотекодавці») та Банком було укладено іпотечний договір № 30(03)301-07 від 20 вересня 2007 р.

На підставі п.1.2. цього договору Іпотекодавці, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором перед Банком позичальник та майнові поручителі передали в іпотеку Банку об`єкт нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - «предмет іпотеки, майно»), а саме: квартиру загальною площею 45,1 кв. м., житловою площею 26,7 кв. м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією актового запису про смерть № 366 від 19.09.2009 року.

Спадкоємцями першої черги після померлого іпотекодавця є відповідачі по справі, а саме ОСОБА_1 - донька померлого та ОСОБА_2 - дружина померлого.

Відповідно до інформації Мелітопольської нотаріальної контори № 1665/01-16 від 04.07.2018 року, наданої на запит суду, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 була заведена спадкова справа № 333/2009. Згідно матеріалів справи, заява про прийняття спадщини за законом, до нотаріальної контори була подана 17.03.2009 року за вх. № 569 дочкою ОСОБА_1 . Згідно довідки УК «КРМЕНЕРГО» від 17.03.2009 року № б/н, спадщину спільним проживанням із спадкодавцем за однією адресо прийняла дружина ОСОБА_2 . Свідоцтва про право на спадщину жодному із спадкоємців не видавались.

В своєму позові Позивач вказує, що про смерть ОСОБА_3 AT «ТАСкомбанк» дізнався 21.04.2016 р. та 20.07.2016 р. направив до Мелітопольської державної нотаріальної контори претензію кредитора, тобто виконав умови ч.2 ст. 1281 ЦК України, а саме «кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги» тобто він своєчасно звернувся до нотаріальної контори з правом вимоги до спадкоємців.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду по цивільній справі №815/15953/2012 від 29 травня 2013 року за позовом AT «ТАСкомбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 було звернене стягнення на нерухоме майно, яке перебувало у іпотеці, а саме на ті частки які належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З цієї обставини суд першої інстанції зробив висновок про те, що позивач був обіз0наний про смерть іпотекодацяі ОСОБА_3 , ще в 2013 році, але даний позов заявив зх. пропуском трирічного строку позовної давності.

При цьому суд послався на положення ст. ст. до статті 256, 267,253 ЦК України, за якими позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Зробивши посилання на ст. 33 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції разом з тим не звернув увагу на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки є лише правом, а не обов`язком іпотекодержателя.

Відповдіно до правової позиції ВСУ сплив строку позовної давності не припиняє зобов`язання, в тому числі іпотеку, навіть при наявності відмовного рішення суду про задоволення вимоги кредитора (ВСУ від 15 травня 2017р. у справі № 6-786цс17).

Крім зазначеного, судом першої інстанції навіть не було враховано, що сторонами іпотечного договору було збільшено строк позовної давності до 5 років, про що є застереження у іпотечному договорі.

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Тож судом першої ін6станції не було враховано, за ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Тож для припинення іпотеки такої підстави як смерть іпотекодавця, або сплив строку позовної давності, законом не передбачено, позаяк іпотека є обтяженням майна, яке зберігається незалежно від переходу права власності на нього.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.

Проаналізувавши положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» у взаємозв`язку зі статтями 256, 266, 267, 509, 598 ЦК України, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла правового висновку, за яким якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Тож іпотека не припиняється у будь-якому випадку, якщо зобов`язання не виконане, (ВСУ, 1.03.17 № 6-130цс17)

Перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи регулюється статтею 23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відтак, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.

Таким чином, Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.

У даній справі відповідачі були обізнані про те, що належна їм квартира знаходиться в іпотеці банку, отримали спадщину від іпотекодавця ОСОБА_3 .

За таких обставин, враховуючи, що відповідачі не оспорюють отримання ними спадщини, вони отримали майно обтяжене іпотекою, за рахунок якого бакн вправі задовольнити свої вимоги.

Обраний позивачем спосіб звернення стягнення на іпотечне майно не суперечить закону, та може бути застосований судом.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 липня 2019 року по цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на нерухоме майно задовольнити.

Звернути стягнення на 1/2 частину майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (квартира, загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м.) передане в іпотеку відповідно до іпотечного договору № ЗФ (03)301-07 від 20 вересня 2007р., що належала померлому ОСОБА_3 (та фактично прийнято спадкоємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ), в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № КФ (03) 301-07 від 20 вересня 2007 р., в розмірі 148 706,41 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту 110 487,88 грн., заборгованість за відсотками 38 218,53 гр., шляхом проведення прилюдних торгів та встановити початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій але не нижче 72 500 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2020 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков