Справа № 346/863/20
Провадження № 4-с/346/35/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого - судді П"ятковського В.І.,

з участю секретаря Лубів О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломиї скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на бездіяльність головного державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Микицея Василя Дмитровича,

в с т а н о в и в :

Звернувшись в суд із даною скаргою, ОСОБА_4 посилається на те, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної власності в рівних частках йому та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 липня 2007 року.

16 липня 2007 року між ним та відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 0140036/82/77222, в забезпечення виконання зобов"язань за яким між ОСОБА_5 та банком 16 липня 2007 року укладено договір іпотеки вищевказаної квартири.

Зазначає, що у зв"язку із невиконанням зобов"язань за договором, у Коломийському міськрайнному відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого напису № 1041 від 27 серпня 2010 року, в межах якого постановою державного виконавця накладено арешт на належне йому майно та оголошено заборону його відчуження.

29 жовтня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_2 укладено договір відступлення прав вимоги № 29-10/19, згідно із яким товариство відступило їй право вимоги за кредитним договором № 014/0036/82/7722 від 16 липня 2007 року.

Вказує, що 22 жовтня 2013 року вищевказане виконавче провадження завершено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", тому він звернувся до державного виконавця із вимогою про знятття арешту, в чому йому відмовлено.

Не погодившись із такою відмовою, звернувся із позовною заявою до Коломийського міськрайонного суду і рішенням від 12 березня 2020 року позовні вимоги задоволено та зобов"язано відділ державної виконавчої служби зняти арешт із належної йому квартири.

Надалі, 02 вересня 2020 року він звернувся до приватного нотаріуса із наміром оформити договір купівлі-продажу 1/2 частини вказаної квартири, що належить ОСОБА_6 , однак нотаріус не взмозі вчинити нотаріальну дію через те, що на належне йому та ОСОБА_6 майно, накладено арешт.

У зв"язку з наведеними обставинами просить зобов"язати головного державного виконавця зняти арешт із майна, належного йому та ОСОБА_7 .

В судове засідання сторони не з"явились. Скаржник подав заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що неявка учасників судового розгляду у судове засідання не перешкоджає її розгляду.

Третя особа, ОСОБА_7 також подала суду заяву, в якій просить зобов"язати головного державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Микицея зняти арешт із належного їй майна із аналогічних підстав.

У відповідності до ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Врахувавши заяву скаржника, дослідивши матеріали скарги, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається із дослідженого, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності по 1/2 частині належить квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 липня 2007 року.

16 липня 2007 року між ОСОБА_8 та відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 0140036/82/77222, в забезпечення виконання зобов"язань за яким між ОСОБА_5 та банком 16 липня 2007 року укладено договір іпотеки вищевказаної квартири.

У зв"язку із невиконанням зобов"язань за договором, у Коломийському міськрайонному відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого напису № 1041 від 27 серпня 2010 року, в межах якого постановою державного виконавця накладено арешт на належне скаржнику майно та оголошено заборону його відчуження.

29 жовтня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_2 укладено договір відступлення прав вимоги № 29-10/19, згідно із яким товариство відступило їй право вимоги за кредитним договором № 014/0036/82/7722 від 16 липня 2007 року.

22 жовтня 2013 року вищевказане виконавче провадження завершено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", а тому скаржник обгрунтовано звернувся до державного виконавця із вимогою про знятття арешту, проте отримав відмову.

12 березня 2020 року рішенням Коломийського міськрайонного суду було задоволено позовні вимоги скаржника та зобов"язано відділ державної виконавчої служби зняти арешт із належної йому квартири.

Відповідно до частин 1-3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 16.10.2013 року) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до частин 1, 3 ст. 59 вказаного Закону (в чинній редакції) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту.

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон і відчужень об"єктів нерухомого майна за № 222453057 та № 333455201, вбачається, що на належне ОСОБА_9 та ОСОБА_6 майно накладено арешт, а тому приватний нотаріус до якогодо якого звернувся скаржник, з метою вчинення нотаріальної дії по розпорядженню майном, не в змозі вчинити дану дію.

Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається впорядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів прав власності може бути застосовано лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочином.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, враховуючи, що зняття арешту з майна на підставі рішення суду за зазначених вище обставин є обов"язком, а не правом виконавця, суд приходить до висновку про незаконність дій виконавця та вбачає наявність правових підстав для задоволення скарги.

На підставі наведеного та ст. 41 Конституції України, ст. 328, 353, 391 ЦК України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, ст.ст. 15, 16, 19, 40, ч.1, ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст. 247 ч. 2, 260, 261, 447-451 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати головного державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Микицея В.Д., зняти арешт із рухомого та нерухомого майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП : НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП : НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвала суду може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту закінчення строку карантину і набуде чинності після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя П`ятковський В. І.