Провадження № 2/522/1628/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року, м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Кічмаренко С.М.,

за участю секретаря - Десятник Д.В.,

представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представників відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання майна особистою приватною власністю, припинення права власності

ВСТАНОВИВ:

І. Відомості про рух справи. Заяви і клопотання, процесуальні дії у справі.

ОСОБА_5 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із заявою від 21.07.2017р. про збільшення зустрічних позовних вимог та їх уточненням у справі №522/20693/15-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.10.2017р. у справі №522/20693/15-ц зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 щодо:

- визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнання особистою приватною власністю ОСОБА_5 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- припинення права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за громадянкою ОСОБА_7 ,

виділені в окреме провадження.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.11.2017р. апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу суду від 31.10.2017р. у справі №522/20693/15-ц про роз`єднання позовних вимог в самостійне провадження повернуто заявнику відповідно до ч.2 ст.293 ЦПК України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2017р. відкрито провадження у справі №522/22514/17 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання майна особистою приватною власністю, про припинення права власності.

Рішення у справі №522/20693/15-ц про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ухвалено Приморським районним судом м. Одеси 14.11.2018р., постановою Одеського апеляційного суду від 16.05.2019р. та постановою Верховного суду у складі постійної колегії Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.01.2020р. залишено без змін.

23.01.2018р. від представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_3 до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи засвідчених копії заперечень ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проти зустрічних позовних вимог із додатками, які знаходяться в матеріалах справи №522/20693/15-ц.

Від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшла заява від 26.02.2018р. про застосування процедури врегулювання спору за участю судді в порядку ст.ст.201, 202 ЦПК України. Відповідач у наданих до суду 05.03.2018р. запереченнях у задоволенні заяви позивача про застосування процедури врегулювання спору за участю судді просив відмовити. Відповідно до ч.1 ст.201 ЦПК України врегулювання спору за участю судді проводиться за згодо сторін до початку справи по суті. В разі незгоди однієї сторони із застосуванням цієї процедури, її проведення є неможливим.

31.01.2019р. від відповідача ОСОБА_6 та відповідача ОСОБА_7 до суду надійшли відзиви на позов із додатками.

21.03.2019р. від представника позивача ОСОБА_8 до суду надійшли відповіді на відзиви відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ..

08.05.2019р. від представника відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_4 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив ОСОБА_7 на позов.

13.05.2019р. у підготовчому засіданні відводів заявлено не було. Судом за клопотанням представника відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_4 у засіданні були оглянути оригінали правовстановлюючих документів, копії яких були додані до відзиву ОСОБА_7 на позов.

13.05.2019р. позивач ОСОБА_5 подала до суду заяву про відвід головуючого по справі судді Кічмаренко С.М., обґрунтованої тим, що виникли обставини, які викликають сумнів в упередженості суду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.05.2019р. відповідно до ст.ст.36,40 ЦПК України провадження у справі зупинено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.05.2019р. (суддя Домусчі Л.В.) у задоволенні заяви ОСОБА_5 від 13.05.2019р. про відвід головуючого судді Кічмаренко С.М. у цивільній справі №522/22514/17 відмовлено.

23.05.2019р. у підготовчому засіданні від представника позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.05.2019р. клопотання представника позивача задоволено, витребувано з ОМБТІ КП ОМР копії технічної документації щодо об`єкту нерухомості будинку за АДРЕСА_1 за період з 01.01.2001 по 21.07.2017 рік; витребувано з Управління Держгеокадастру у м. Одесі інформацію про земельну ділянку за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Також 23.05.2019р. у підготовчому засіданні від представника позивача ОСОБА_1 надійшла заява про виклик свідків. Суд ухвалив частково задовольнити клопотання про виклик свідків з покладенням обов`язку про виклик заявлених свідків на позивача.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.05.2019р. підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

08.08.2019р. від ГУ Держгеокадастру в Одеській області на виконання ухвали від 23.05.2019р. про витребування доказів надійшов лист від 24.07.2019 №9-15-0,8-6517/2-19, за яким станом на 31.12.2012р. за гр. ОСОБА_7 зареєстрована земельна ділянка площею 0,035 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :45:002:0166, державний акт серії ЯЕ №670088 від 20.12.2007р., виданий на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.09.2007р. №3025.

У судовому засіданні 07.10.2019р. представником позивача ОСОБА_1 на виконання ухвали від 23.05.2019р. про витребування доказів через канцелярію суду наданий супровідний лист КМ БТІ ОМР від 19.06.2019р. та посвідчена копія технічного паспорту станом на 10.07.2009р. за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого на ім`я ОСОБА_9 .

Також у судовому засіданні 07.10.2019р. представник позивача ОСОБА_1 заявив про неможливість забезпечити явку до суду заявлених ним свідків, також заявив про долучення до матеріалів справи нотаріально посвідчених заяв свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , поданих представником позивача через канцелярію суду.

12.11.2019р. від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про припинення представництва інтересів клієнта у суді.

23.12.2019р. від представника відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_4 через канцелярію суду надійшло клопотання про виправлення технічної помилки КП БТІ ОМР та про надання засвідченої копії технічного паспорту станом на 10.07.2009р. за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого на ім`я ОСОБА_7 ..

25.02.2020р. відповідачем через канцелярію суду надані засвідчені копії рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2015р. у справі №522/10764/15-ц про розірвання шлюбу, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.11.2018р. у справі №522/20693/15-ц про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а також постанови Верховного суду у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.01.2020р. у справі №522/20693/15-ц, на які посилаються учасники справи, які ухвалою суду від 02.07.2020р. долучені до матеріалів справи.

ІІ. Стислий виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_5 просить визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати особистою приватною власністю ОСОБА_5 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; припинити право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за громадянкою ОСОБА_7 .

Вимоги мотивовані тім, що між позивачем та відповідачем 24.10.1992р. був укладений шлюб, який був припинений згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2015р. у справі №522/10764/15-ц, яке набрало законної сили 23.11.2015 року.

Під час шлюбу подружжя довгій період часу відкладали грошові кошти на будівництво будинку за адресою АДРЕСА_1 . Також для будівництва, з урахуванням нестачі грошових коштів, 100 000 доларів США були запозичені у рідної тітки ОСОБА_5 ОСОБА_12 за попередньою згодою ОСОБА_6 .. Проте з невідомих причин для позивача право власності на даний будинок після прийняття його в експлуатацію було оформлений за матір`ю ОСОБА_6 ОСОБА_7 . Факт передання в борг грошових коштів підтверджується Протоколами опитування ОСОБА_12 , ОСОБА_10 від 21.09.2016р.. ОСОБА_7 є непрацюючою громадянкою, яка не заробляла та не будувала зазначений об`єкт.

Тому позивач вважає, що новобудова за адресою АДРЕСА_1 , яка на цей час оформлена на громадянку ОСОБА_7 , відноситься до складу спільного майна подружжя.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано до суду копії наступних документів: протоколи опитування особи за її згодою від 21.09.2016р., проведеними адвокатом Спину О.І., а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав від 07.07.2015р., витяг з ЄДРЮО станом на 20.07.2017р. щодо реєстрації позивача в якості ФОП, копії заяв ОСОБА_11 та ОСОБА_10 до Приморського районного суду м. Одеси, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Міглазовою Ю.О. 03.10.2019р..

Крім цього представник позивача вважає, що питання поділу майна виникли лише після ініціювання ОСОБА_6 позову про розподіл спільно нажитого майна, строки в розумінні ст.267 ЦК України не пропущені.

ІІІ. Стислий виклад позицій відповідачів.

Відповідач ОСОБА_7 проти позову заперечує. У відзиві на позов зазначає,що з 02.03.1968р. вона знаходилась у шлюбі з ОСОБА_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .. До складу спадщини будинок за адресою: АДРЕСА_1 , не увійшов.

15.06.2007р. вона за письмовою згодою чоловіка продала належну їй 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 4,28 га, розташовану на території Фонтанської с/р Комінтернівського району Одеської області за 6 312 500 грн., що за курсом НБУ на той час складало 1 250 000 доларів США.

На виручені кошти 14.09.2007р. також за письмовою згодою свого чоловіка вона придбала земельну ділянку площею 0,035 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за 1 563 432,50 грн., тобтоеквівалент 309 590,60 доларів США. 20.12.2007р. вона отримала державний акт на вказану ділянку.

На кошти, що залишились від продажу частки земельної ділянки на території Фонтанської с/р, чоловіком ОСОБА_7 господарським способом був побудований житлової будинок. Свідоцтво про право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , був отриманий ОСОБА_7 03.12.2009р., право власності на будинок зареєстровано в КП «ОМБТІта РОН» 26.01.2010р..

За твердженням ОСОБА_7 , цей житловий будинок був побудований виключно на кошти, отримані від продажу належної їй на праві власності 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 4,28 га, розташованої на території Фонтанської с/р Комінтернівського району Одеської області. Ніяких додаткових грошових коштів на будівництво від подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ніколи не залучалось та не отримувалось. Тобто, цей будинок є об`єктом права приватної власності ОСОБА_7 ..

Також ОСОБА_7 посилається на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.11.2016р. у справі №522/19737/15-ц, яке набрало сили 22.11.2016р., яким було встановлено, що протоколи опитування близьких родичів позивачки не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів по справі. Тобто факт запозичення колишнім подружжям ОСОБА_6 ) 100 тис. доларів США у ОСОБА_12 та ОСОБА_10 на будівництво зазначеного будинку не доведено.

Крім того, посилаючись на фактичні обставини, встановленими рішенням Приморського районного суд м. Одеси у справі №522/19737/15-ц, з яких вбачається, що про належний їй будинок за адресою: АДРЕСА_1 , позивачу ОСОБА_5 було відомо, принаймні, з кінця 2009 року, ОСОБА_7 відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України заявляє про застосування до позовних вимог ОСОБА_5 відносно прав на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , строку позовної давності.

На підтвердження свого відзиву відповідачем надано до суду засвідчені копії наступних документів: свій паспорт, свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 від 02.03.1968р., свідоцтво про смерть НОМЕР_2 від 26.08.2017р., договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 15.06.2007р., виписка по особовому рахунку № НОМЕР_3 в АКБ «Імексбанк» від 22.06.2007р., договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 14.09.2007р., державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЕ №670088 від 20.12.2007р., свідоцтво про право власності на житловий будинок від 03.12.2009р., витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.01.2010р., рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.11.2016р. у справі №522/19737/15-ц, а також технічний паспорт на будинок станом на 10.07.2009р., виготовлений на ім`я ОСОБА_7 ..

Відповідач ОСОБА_6 проти позову заперечує. У відзиві на позов ним зазначено, що позивачем не наведено ніяких доказів, які б давали можливість вважати будинок за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Він стверджує, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності його матері ОСОБА_7 . Ніяких сімейних коштів колишнім подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на будівництво цього будинку подружжям не відкладалось, та додатково 100 000 доларів США у її родичів не позичалося. Ці обставини вже встановлені рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.11.2016р. у справі №522/19737/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про повернення коштів, яке набрало чинність 22.11.2016р..

Крім цього, у справі №522/19737/15-ц позивач займала іншу позицію стосовно будинку. Зокрема, позивач стверджувала, що наприкінці 2009 року її колишній чоловік ( ОСОБА_6 ) взяв із сімейних коштів 800 тис. доларів США та віддав батькам на придбання (або оформлення) приватного будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Проте у позові в даній справі позивач стверджує, що «… подружжя тривалий час відкладали грошові кошти на будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_1 ». Це свідчить про те, що фактично позивач не обізнана щодо дійсних обставин набуття його матір`ю прав власності на зазначений будинок, що позивач зловживає своїми процесуальними правами (позов є завідомо безпідставним), вводить суд в оману щодо дійсних обставин справи.

Також він зазначає, що рішенням суду від 10.11.2016р. у справі №522/19737/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про повернення коштів було, між іншим, встановлено, що наявність сімейних коштів в розмірі 800 тис. доларів США у зазначений позивачкою період часу (2009 рік) не доведено, а також що протоколи опитування близьких родичів позивачки ( ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , протоколи опитування яких також надавалися до справи №522/19737/15-ц) не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів по справі. Таким чином, відсутні будь-які правові підстави для припинення права власності ОСОБА_7 на належне їй нерухоме майно.

Крім того, посилаючись на фактичні обставини, встановленими рішенням Приморського районного суд м. Одеси у справі №522/19737/15-ц, ОСОБА_6 відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України заявляє про застосування до позовних вимог ОСОБА_5 відносно прав на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , строку позовної давності.

На підтвердження свого відзиву відповідачем надано до суду засвідчені копії наступних документів: рішення Приморського районного суд м. Одеси від 10.11.2016р. №522/19737/15-ц, позовна заява ОСОБА_5 про повернення коштів.

IV. Обставини, встановлені судом.

Позивач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 24.10.1992р. по 23.11.2015р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шлюб розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2015р. у справі №522/10764/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23.11.2015р..

Згідно витягу з ЄДРЮО станом на 20.07.2017р. позивач з 30.01.2006р. зареєстрована в якості ФОП. Види діяльності: Роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах, обслуговування напоями, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний), діяльність у сфері фотографії.

Відповідач ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 за письмовою згодою свого чоловіка продала належну їй Ѕ частки земельної ділянки загальною площею 4,28 га, розташовану на території Фонтанської с/р Комінтернівського району Одеської області за 6 312 500 грн.. Відповідний договір купівлі-продажу земельної ділянки між продавцями ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та покупцем ТОВ «Нові Бізнес Погляди» посвідчений 15.06.2007р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маловацькою Н.А., зареєстровано в реєстрі за №8. Як підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_3 , належним ОСОБА_7 в АКБ «Імексбанк» від 22.06.2007р., грошові кошти в сумі 6 312 500,00 грн. зараховані на її рахунок саме 15.06.2007р.

14 вересня 2007р. ОСОБА_7 за письмовою згодою свого чоловіка придбала земельну ділянку площею 0,035 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за 1 563 432,50 грн. Відповідний договір купівлі-продажу земельної ділянки між продавцем ОСОБА_15 та покупцем ОСОБА_7 посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М., зареєстровано в реєстрі за №3025. На підставі зазначеного договору купівлі-продажу ОСОБА_7 20.12.2007р. отримала Державний акт серія ЯЕ №670088 на право власності на земельну ділянку площею 0,035 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :45:002:0166.

Дана обставина також підтверджується листом ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 24.07.2019 №9-15-0,8-6517/2-19, наданим на ухвалу суду від 23.05.2019р. про витребування доказів.

03 грудня 2009 року ОСОБА_7 отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 297,2 кв.м, житловою площею 111,0 кв.м. Свідоцтво видане виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі свідоцтва про відповідність збудованого об`єкту проектної документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил від 13.08.2009р. №15000655. Відповідно до витягу номер 25140567 про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» 26.01.2010р. за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на зазначений житловий будинок.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,035 га за адресою: АДРЕСА_1 , від 14.09.2007р. та свідоцтво про право власності від 03.12.2009р. на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 297,2 кв.м є чинними.

Тобто, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_7 на час придбання 14.09.2007р. земельної ділянки площею 0,035 га за адресою: АДРЕСА_1 , володіла достатніми грошовими коштами на придбання земельної ділянки та будівництво будинку, що спростовує доводи позивача.

Також свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 03.12.2009р. за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 297,2 кв.м, житловою площею 111,0 кв.м, підтверджується, що будинок був збудованим станом на 13.08.2009р..

У судовому засіданні представник ОСОБА_7 адвокат Полілова С.І. та представник ОСОБА_6 адвокат Меняйлік О.О. у своїх поясненнях обставини, викладені у відзивах на позов, підтвердили, проти позову заперечували.

За твердженням позивача подружжям довгий час відкладались грошові кошти на будівництво будинку за адресою АДРЕСА_1 , з урахуванням нестачі грошових коштів, 100 тис. доларів США були запозичені у рідної тітки позивача ОСОБА_12 , ОСОБА_12 привезла та передала ОСОБА_5 100 тис. доларів США у 2009 році, коли приїжджала разом з чоловіком до Одеси на день народження сестри матері ОСОБА_5 ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_7 ..

На підтвердження цього позивачем надані протоколи опитування особи та за її згодою від 21.09.2016р. ( ОСОБА_12 , ОСОБА_17 ), проведеним адвокатом Спину О.І., та заявами ОСОБА_12 та ОСОБА_17 , надані ними 03.10.2019р. до Приморського районного суду м. Одеси, підписи яких посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Міглазовою Ю.О..

Інших письмових доказів на підтвердження позовних вимог суду не надано.

Протоколи опитування особи та за її згодою від 21.09.2016р., та заяви ОСОБА_12 і ОСОБА_17 від 03.10.2019р. за своєю процесуальною формою є письмовими доказами та не спростовують позицію відповідача ОСОБА_7 щодо придбання спільно з її колишнім чоловіком ОСОБА_13 земельної ділянки та будівництва спірного будинку.

У судовому засіданні 07.10.2019р. представником позивача адвокатом Кешкентієм В.Д. при приєднанні до матеріалів справи посвідченої копії технічного паспорту станом на 10.07.2009р. за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого на ім`я ОСОБА_9 , наданого КМ БТІ ОМР 19.06.2019р. на виконання ухвали суду про витребування доказів, було наголошено, що позовні вимоги ОСОБА_5 стосуються саме цього житлового будинку загальною площею 307,1 кв.м. Але, як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 03.12.2009р., виданого ОСОБА_7 , та технічного паспорту на будинок станом на 10.07.2009р., виготовленого на ім`я ОСОБА_7 , останній належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 297,2 кв.м, житловою площею 111,0 кв.м.

У судовому засіданні 23.01.2020р. представник позивача адвокат Кешкентій В.Д. пояснив, що в угоді придбання земельної ділянці на АДРЕСА_1 , приймала участь також сім`я ОСОБА_18 . У наступному частина земельної ділянки та побудованого будинку була зареєстрована саме за ОСОБА_18 . Безпосередньо будівництвом займався ОСОБА_19 . Грошей на будівництво не вистачало, тому 100 тис. доларів позивач запозичала у своїй тітки ОСОБА_12 .. Також представник пояснив, що реконструкція будинку була почата наприкінці 2010 року та триває досі.

Допитана в якості свідка ОСОБА_16 у судовому засіданні 20.02.2020р. показала, що її дочка ОСОБА_5 разом з колишнім чоловіком будували будинок по АДРЕСА_1 , будівництвом займався ОСОБА_19 , але через багато років стало відомо, що цей будинок записаний на ОСОБА_7 ..

Суд критично відноситься до пояснень свідка ОСОБА_16 , в зв`язку з суперечностями між її поясненнями та письмовими поясненням ОСОБА_12 та ОСОБА_17 .

Так свідок ОСОБА_16 пояснила, що вказані особи були присутні в домі за спірною адресою, що кошти передавалися частками та будівництво тривало з 2008р. по 2012р., але як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_12 від 21.09.2016р., вона за вказаною адресою ніколи не була та місця цього не бачила, гроші в грудні 2009р. передала один раз. Судом встановлено, що Свідоцтво про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 від 03.12.2009р., видано на підставі свідоцтва про відповідність збудованого об`єкту проектній документації від 13.08.2009р.Також суд вважає, що свідок є матір`ю позивачки тому не є неупередженою особою.

Пленум Верховного Суду України у ч.2 п.12 постанови від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину.

Тобто твердження позивача, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , будувався за спільні кошти сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у тому числі позичені у родичів, суду не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Судом також встановлено, що ОСОБА_5 зверталась до Приморського районного суду з позовом до ОСОБА_6 про повернення коштів. У позові позивачка стверджувала, що наприкінці 2009 року ОСОБА_6 взяв із сімейних коштів 800 тис. доларів США та віддав своїм батькам ОСОБА_7 на придбання (або оформлення) приватного будинку за адресою: АДРЕСА_1 . На підтвердження позовних вимог позивачем також надавалися протоколи опитування осіб від 21.09.2016р. ОСОБА_12 та ОСОБА_17 .. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.11.2016р. у справі №522/19737/15-ц у позові було відмовлено. При цьому судом було встановлено, що: «У період шлюбу подружжям набувалось майно та майнові права, витрачались кошти… зокрема, в період часу з 2007 по 2009 роки подружжям оформлялось право власності на 825/1000 частин об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 ; набувались майнові права на квартиру АДРЕСА_3 та майнові права на два парковочних місця АДРЕСА_4 та № НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_5 ».

Також Приморським районним судом у справі №522/19737/15-ц було встановлено, що: «… протоколи опитування особи за її згодою в порядку п.7 ч.1 ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 21.09.2016р. щодо опитування адвокатом ОСОБА_2 , свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №243/н віл 28.08.2006р., ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_9 не можуть бути прийняти судом в якості належних доказів по справі».

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, в справі №522/19737/15-ц позивачем не було доведено позичання грошей у своєї тітки, а також встановлено, що в період з 2007 по 2009 роки подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 набувалися інші об`єкти нерухомості.

V. Норми права, які застосував суд.

Як передбачено нормою ст.3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За положеннями ст.ст.79,80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїх сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка наведені у статті 57 СК України. Зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»;

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Відповідно до ст. 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним…

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Главою 25 ЦК України врегульований порядок припинення права власності, зокрема, статтею 346 ЦК України встановлений перелік підстав припинення права власності. Право власності припиняється у разі:

1) відчуження власником свого майна;

2) відмови власника від права власності;

3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі;

4) знищення майна;

5) викупу пам`яток культурної спадщини;

6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону;

8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника;

9) реквізиції;

10) конфіскації;

11) припинення юридичної особи чи смерті власника;

Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст.256-257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Крім цього, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (наприклад, постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.

VІ. Висновки суду щодо позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників справи, показання свідка, давши належу оцінку письмовим доказам у справі, суд дійшов наступного висновку.

Позивач не довів належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, що її права, свободи чи законні інтереси будь-яким чином порушені чи оспорюються.

За встановленими фактичними обставинами у справі та наданими доказами не вбачається підстав вважати спірний будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 297,2 кв.м, житловою площею 111,0 кв.м, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ..

Отримання позивачем, за її твердженням, у грудні 2009 року від рідної тітки у позику грошових коштів в сумі 100 тис. доларів США від ОСОБА_12 нібито в зв`язку із невистачанням коштів на будівництво відбулося після закінчення будівництва спірного будинку (який збудований у серпні 2009 року), що підтверджується матеріалами справи.

Також позивачем не надано жодних доказів, які давали підстави вважати Ѕ зазначеного будинку її особистою приватною власністю.

Наявність та витрачання подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спільних коштів на будівництво спірного будинку у період часу набуття ОСОБА_7 права власності на цей будинок судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджується.

Будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 297,2 кв.м, житловою площею 111,0 кв.м, набутий ОСОБА_7 на законних підставах та за достатністю коштів.

Суд зазначає, що недоведення позивачем вимог щодо визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя виключає можливість задоволення вимог щодо позбавлення ОСОБА_7 права власності на належний їй на праві власності будинок. Та не має правових підстав, встановлених законом, для припинення права власності ОСОБА_7 на її майно.

Тобто, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання майна особистою приватною власністю, припинення права власності в повному обсязі.

Стосовно застосування до вимог ОСОБА_5 строку позовної давності слід зазначити наступне. Позивач вважає, що оскільки питання поділу майна виникли лише після ініціювання співвідповідачем позову про розподіл спільного нажитого майна, строки у розумінні ст.267 ЦК України не пропущені.

Проте, як вбачається з позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про повернення коштів, за результатами розгляду якого Приморським районним судом м. Одеси 10.11.2016р. ухвалено рішення у справі №522/19737/15-ц, яке набрало чинності, ОСОБА_5 про існування будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відомо з кінця 2009 року.

Також у розглядаємой справі позивачем стверджується про займання нею грошей у своєї тітці в сумі 100 тис. доларів США саме наприкінці 2009 року, тому висновок про те, що їй було відомо про цей будинок як найменш з кінця 2009 року знаходить своє підтвердження.

Та з цих підстав звернення ОСОБА_5 до суду з даним позовом (із заявою про збільшення зустрічних позовних вимог та їх уточнення в справі №522/20693/15-ц, частина вимог яких виділена в самостійне провадження №522/22514/17) у лютому 2017 року є зверненням до суду з пропущенням строку позовної давності. Проте суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. В даній справі суд відмовляє в задоволенні позову в зв`язку з його недоведеністю.

VІІ. Питання розподілу судових витрат.

У матеріалах справи відсутні будь-які відомості про понесені сторонами судові витрати.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача у разі відмови в позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.2, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРИШІВ:

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , визнання особистою приватною власністю ОСОБА_5 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , припинення права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за громадянкою ОСОБА_7 , - відмовити.

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси або безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: С.М.Кічмаренко