Номер провадження: 22-ц/813/4580/20
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Дубрянської Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ТОВ „Белрум на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2019 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Центр-Будінвест», ТОВ „ШАНС-2013, ТОВ «Белрум», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними, скасування реєстрації права власності та визнання права власності за позивачем, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, позовні вимоги яких 11.10.2019 року змінив, до ТОВ «Центр-Будінвест», ТОВ „ШАНС-2013, ТОВ «Белрум», ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними, скасування реєстрації права власності та визнання права власності за позивачем, мотивуючи це тим, що 10.01.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ „Центр-Будінвест було укладено договори № 63 та № 2 про пайову участь у будівництві житла квартири АДРЕСА_1 та паркингу машино-місця за вищевказаною будівельною адресою. В подальшому будинку присвоєна юридична адреса АДРЕСА_2 . Позивачем умови договору виконано в повному обсязі та грошові кошти на рахунок ТОВ „Центр-Будінвест сплачено, проте останній умови договору не виконує та після введення будинку в експлуатацію почав перепродавати належне позивачу майно.

В подальшому, позивач звернувся із заявою до суду про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 та забороною вчиняти реєстраційні дії.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 07 серпня 2019 року заяву задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 (будівельна адреса: АДРЕСА_4 та заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав, іншим особам та органам, а також будь-яким особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо речових прав на нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_3 (будівельна адреса АДРЕСА_4 .

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, директор ТОВ «Белрум» Маркунтович В.Ф. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, а у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір і невжиття заходів забезпечення позову, може в майбутньому утруднити виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновокм районного суду.

Відповідно до ч.1-2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є квартира АДРЕСА_3 (будівельна адреса: АДРЕСА_4 та машино місце АДРЕСА_5 (будівельна адреса: м.Одеса, вул. Жуковського, буд. 9).

Як зазначає позивач, спірне майно належить йому на підставі укладених 10.01.2006 року з ТОВ „Центр-Будінвест договорів про пайову участь у будівництві житла та паркінгу. За умовами укладених договорів, позивач приймає участь у будівництві, а відповідач ТОВ „Центр-Будінвест після сдачі будинку в експлуатацію передає вказане майно позивачу на підставі акту прийому-передачі. Позивач виконав умови договору, сплативши ТОВ „Центр-Будінвест грошову суму у повному обсязі, проте останній своїх зобовязань за договором не виконує та після сдачі будинку в експлуатацію, почав перепродувати належне позивачу майно.

Оскільки спірне майно неодноразово відчужувалося, позивач просив накласти арешт на квартиру та заборонити реєстраторам здійснювати відносно спірного майна реєстраційні дії, про що була винесена судом відповідна ухвала про забезпечення позову.

Таким чином, колегія суддів вбачає, що між сторонами дійсно виник спір з приводу нерухомого майна, в тому числі і квартири АДРЕСА_3 . Тому, заходи забезпечення позову, які просив застосувати позивач, у вигляді накладення арешту на спірну квартиру є повністю співмірним із заявленими ним вимогами.

Доводи апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутні докази загрози відчуження відповідачем майна та причини необхідності забезпечення позову не спростовують правильність постановленої ухвали, оскільки, як вбачається з матеріалів справи спірна квартира неодноразово відчужувалася, а забезпечення позову в даному випадку усуває саму можливість подальшого відчуження предмету спору, утрудненню або унеможливленню виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги, що вживаючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції порушив права ТОВ „Белрум як власника спірного майна, не є спроможніми, оскільки сам по собі арешт унеможливлює лише продаж даного майна та жодним чином не позбавляє апелянта права власності на нього. Тим більше, що накладений судом арешт є тимчасовим заходом. До того ж апелянт не позбавлений можливості самостійно захистити свої права в судовому порядку, якщо вважає їх порушеними вжиттям судом заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо спростування правомірності набуття позивачем права власності на спірне майно є предметом розгляду справи по суті та не може бути предметом перегляду ухвали про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги, що суд в порушення вимог ч.7 ст.153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову не вирішив питання про зустрічне забезпечення не є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову, оскільки за відсутності обставин, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення, таке забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Дане питання віднесено на розсуд суду і застосовується у разі наявних до того обґрунтованих сумнівів щодо безперешкодного можливого відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. При цьому, можливість таких збитків має довести відповідач, а суд повинен ретельно дослідити їх, визначити їх потенційний розмір, оцінити співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Окрім того, обовязок застосувати зустрічне забезпеченя в розуміннні ч. 3 ст. 154 ЦПК України виникає у суду лише тоді, коли позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Матеріали справи доказів, передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення не мають, а докази щодо можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, суду не представлено.

Невирішення в ухвалі про забезпечення позову питання про застосування зустрічного забезпечення не є порушенням зі сторони суду та разом з тим не позбавляє апелянта в порядку ст..154 ЦПК України звернутися до суду із відповідною заявою про застосування зустрічного забезпечення позову зазначивши про відповідні обставини та додавши необідні докази.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що постановляючи ухвалу про забезпеченню позову, суд першої інстанції перевірив обставини справи, факти які мають значення для справи, пересвідчився, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясував обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач позовним вимогам, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ТОВ „Белрум - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2019 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20.10.2020 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова