ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1415/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В.,Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю представника заявника ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/17233/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2020 року (суддя Продан Б.Г., повне судове рішення складено 07 липня 2020 року) у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Фомова Олеся Сергіївна про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який був зареєстрований та проживав з 15.11.2013 року у АДРЕСА_1 . Заявниця зазначала, що проживала із померлим однією сім`єю у період з 15.11.2013 року до дня його смерті в зазначеній квартирі, а тому, будучи спадкоємцем четвертої черги, вона звернулася до приватного нотаріуса з метою оформлення спадщини, однак отримала відмову з підстав необхідності встановлення факту її проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини. У зв`язку із зазначеним заявниця, уточнивши вимоги заяви, просила суд встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 з 15.11.2013 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 06 липня 2020 року у задоволені заяви ОСОБА_2 відмовлено. Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянка зазначає, що суд безпідставно залишив поза увагою надані нею довідку про склад сім`ї, акти про фактичне місце проживання особи та показання свідків та дійшов передчасного висновку про недоведеність заявником факту постійного проживання однією сім`єю із спадкодавцем у період з 15.11.2013 року до часу відкриття спадщини. Тому ОСОБА_2 просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги заяви.

Відзив від учасників справи не надходив.

Представник заявника ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Фомова О.С. до суду не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду повідомлена належним чином, надіславши клопотання щодо розгляду справи у її відсутності.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 (а.с. 8-12).

Згідно копії довідки №22 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 03 січня 2019 року ОСОБА_3 на дату смерті був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 7).

Із наданого Секретарською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області інформаційного листа від 11.03.2020 року №29 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживав в с. Секретарка Кривоозерського району Миколаївської області з дня народження та вибув в жовтні 1986 року в м. Хмельницький (а.с. 48).

Судом також встановлено, що 16.12.2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 поступив у пансіонат для осіб похилого віку «Добрий дім», про що в книзі реєстрації постояльців 16.12.2018 року зроблено відповідний запис за №21. У період з 16.12.2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 перебував на утриманні пансіонату та ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, перебуваючи у пансіонаті для осіб похилого віку «Добрий дім», що підтверджується повідомленням пансіонату для осіб похилого віку «Добрий дім» від 24.06.2020 року №б/н (а.с. 59).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_4 , суд першої інстанції вірно виходив із недоведеності позивачкою факту проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства із ОСОБА_3 у період з 15.11.2013 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального і процесуального права та надав відповідну правову оцінку всім фактичним обставинам справи і доказам.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною першою статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України ).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту, ОСОБА_2 вказувала, що протягом останніх п`яти років (у період з 15.11.2013 року по 22.12.2018 року) до дня смерті ОСОБА_3 вона проживала з ним однією сім`єю, була пов`язана спільним побутом, мала взаємні права і обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень покладається на кожну із сторін.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Аналізуючи положення статті 318 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються докази, що підтверджують факт.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Зазначений висновок узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 28 жовтня 2019 року по справі №619/756/16-ц.

Ураховуючи, що ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона та померлий ОСОБА_3 проживали однією сім`єю за адресою АДРЕСА_1 , що між ними склалися усталені стосунки, які притаманні сім`ї, що вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки довідці про склад сім`ї, актам про фактичне місце проживання особи та показанням свідків, тому дійшов передчасного висновку про недоведеність заявником факту постійного проживання однією сім`єю із спадкодавцем у період з 15.11.2013 року до моменту відкриття спадщини є безпідставними, адже суд у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України дав оцінку цим доказам і ці доводи апеляції зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди апелянтки з висновками суду по їх оцінці.

Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

З огляду на вищенаведене, враховуючи, що з ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 перебував на утриманні пансіонату для осіб похилого віку «Добрий Дім» та помер там ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується повідомленням пансіонату для осіб похилого віку «Добрий дім» від 24.06.2020 року №б/н (а.с. 59) судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що надані заявницею довідка про склад сім`ї, акти про фактичне місце проживання особи та показання свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 беззаперечно не підтверджують факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю протягом п`яти років до дня смерті спадкодавця.

Тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для переоцінки зазначених доказів.

Оцінюючи посилання в апеляційній скарзі на те, що при прийнятті рішення судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, судова колегія вважає їх голослівними, адже суд першої інстанції при розгляді зазначеної справи правильно визначив характер спірних правовідносин, надав відповідну правову оцінку всім фактичним обставинам справи і доказам та застосував ті норми матеріального права, що підлягають застосуванню. І ці доводи зводяться до незгоди апелянта із судовим рішенням.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 жовтня 2020 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай