Справа № 127/6652/20
Провадження № 22-ц/801/1844/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 рокуСправа № 127/6652/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 серпня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Рішення ухвалив суддя Бойко В. М.

Рішення ухвалено у м. Вінниці

Повний текст судового рішення складено 11 серпня 2020 року,

Встановив:

В березні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з цим підписав заяву № б/н від 12 жовтня 2009 року.

При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування у АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

На підставі договору надання банківських послуг відповідачеві відкрито картковий рахунок із встановленим на нього кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та відповідачу надано у користування кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 13 100 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 29 лютого 2020 року склалася заборгованість в загальній сумі 133 397 грн, із яких: 12 794,31 грн. заборгованість за тілом кредиту; 114 733,59 грн. заборгованість за відсотками; 5869,10 грн. нарахована пеня, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 серпня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12 жовтня 2009 року в розмірі 12 794,31 грн. та судовий збір у розмірі 127,94 грн.

В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог; в решті рішення суду залишити без змін, пославшись на те, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не врахував, що у заяві позичальника зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитом 2,5% на місяць, тип кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та початкову суму кредитного ліміту 500 грн. Також суд не врахував надану банком довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписану відповідачем, якою визначено, зокрема, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Відповідач ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2009 року відповідач ОСОБА_1 підписав заяву, згідно якої він висловив бажання отримати у ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», із встановленим на неї кредитним лімітом 500 грн., зі сплатою базової процентної ставки за кредитом 2,5% на місяць на залишок заборгованості (а. с. 17).

Підписавши таку заяву, відповідач підтвердив свою згоду на те, що він ознайомився та згоден із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Також підтвердив, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а. с. 17 на звороті).

Із зазначеної у цій заяві інформації слідує, що на виконання умов договору позивач 12 жовтня 2009 року видав відповідачу картку № НОМЕР_1 (а. с. 17 на звороті).

Згідно із наданою позивачем довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), кредитний ліміт на картковому рахунку змінювався: 12 жовтня 2009 року встановлено кредитний ліміт в сумі 500 грн.; 11 червня 2010 року збільшено кредитний ліміт до 900 грн.; 11 вересня 2010 року збільшено кредитний ліміт до 2700 грн.; 18 листопада 2010 року збільшено кредитний ліміт до 3700 грн.; 24 грудня 2010 року збільшено кредитний ліміт до 4300 грн.; 22 січня 2011 року збільшено кредитний ліміт до 5100 грн.; 24 лютого 2011 року збільшено кредитний ліміт до 6100 грн.; 19 березня 2011 року збільшено кредитний ліміт до 8100 грн.; 23 квітня 2011 року збільшено кредитний ліміт до 10 100 грн.; 27 травня 2011 року збільшено кредитний ліміт до 13 100 грн.; 31 жовтня 2019 року зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн. (а. с. 15).

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 12 жовтня 2009 року, станом на 29 лютого 2020 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість в загальній сумі 133 397 грн., із яких: 12 794,31 грн. заборгованість за тілом кредиту; 114 733,59 грн. заборгованість за відсотками; 5869,10 грн. заборгованість по пені (а. с. 5-9).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками та пені, суд першої інстанції виходив з того, що у наданій позивачем анкеті-заяві позичальника не зазначено розмір процентної ставки та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Крім того матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем витяг з Тарифів та витяг із Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписавши заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а тому відсутні підстави вважати, що позивачем було належним чином повідомлено відповідача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які позивач вважає узгодженими.

Апеляційний суд не може повністю погодитись із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Із матеріалів справи вбачається, що у заяві, підписаній відповідачем ОСОБА_1 12 жовтня 2009 року, зазначено розмір базової процентної ставки 2,5% на місяць на залишок заборгованості. Тобто сторони погодили умови договору щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після впливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

По справі встановлено, що сторони погодили умови договору щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема, погодили розмір процентної ставки 2,5% на місяць та погодили щомісячну сплату процентів на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості відсотки за користування кредитом нараховані банком за період з 23 січня 2010 року до 29 лютого 2020 року в загальній сумі 114 733,59 грн. (а. с. 5-9).

Відповідно до наданої позивачем довідки ОСОБА_1 12 жовтня 2009 року було видано картку № НОМЕР_1 , термін дії якої грудень 2011 року (а. с. 16).

Таким чином строк повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки до грудня 2011 року включно. У межах цього строку позичальник зобов`язаний був повертати банку кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. З січня 2012 року право кредитора нараховувати проценти за кредитним договором припинилось.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача проценти за користування кредитом за період з 23 січня 2010 року до 30 грудня 2011 року в загальній сумі 1306,87 грн., у зв`язку з чим рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині.

Водночас апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення пені.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Обґрунтовуючи в позові заявлені вимоги, позивач вказував на те, що мав місце договір приєднання і сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши заяву, як доказ про погодження відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, а також підписавши довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

В постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що Витяг із тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.;ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви, оскільки за умови, що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові звернула увагу на те, що споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту на Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору банк дотримав вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

За таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачем Умови та правила банківських послуг, відсутність в заяві домовленості сторін про відповідальність у вигляді сплати пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У заяві, підписаній сторонами 12 жовтня 2009 року, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

За наведених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві позичальника (а. с. 17) домовленості сторін про сплату пені за порушення зобов`язання, надані банком Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже в даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

В постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами, на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення пені.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості передбачено довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, не заслуговують на увагу, оскільки у цій довідці (а. с. 18) відсутнє прізвище особи, яка її підписала, а тому така довідка є неналежним доказом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із пунктами 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами підлягає до скасування із ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову, стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом за період з 23 січня 2010 року до 30 грудня 2011 року в сумі 1306,87 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту «в» частини першої статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно матеріалів справи позивач АТ КБ «Приватбанк» при поданні позову сплатив судовий збір в сумі 2102 грн. (а. с. 4); при поданні апеляційної скарги на рішення суду в сумі 3153 грн. (а. с. 78).

Пропорційно до розміру задоволених позовних вимог до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору в загальній сумі 555,45 грн., із яких: 222,18 грн. сплачених при поданні позову та 333,27 грн. сплачених при поданні апеляційної скарги на рішення суду.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 серпня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість зі сплати відсотків за кредитним договором № б/н від 12 жовтня 2009 року в сумі 1306,87 грн. (одна тисяча триста шість гривень вісімдесят сім копійок).

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 555,45 грн. (п`ятсот п`ятдесят п`ять гривень сорок п`ять копійок).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. М. Стадник