Справа № 523/7473/18
Провадження №2/523/910/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Аліна С.С.

при секретарі - Вовкович І.В.,

розглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлана Володимирівна про повернення безпідставно отриманих коштів та нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В :

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлана Володимирівна в якому просив:

-Стягнути з ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти у розмірі 30 616 доларів США в еквіваленті національної грошової одиниці України за курсом Національного банку України на дату ухвалення судового рішення.

-Витребувати з незаконного володіння безпідставне набуте нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , шляхом скасування реєстрації права власності ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та реєстрації права власності ОСОБА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17 квітня 2006 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ОDНОGКО1420064, за яким банк зобов`язався надати позичальнику кредит в загальній сумі 23600 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % щомісячно на суму залишку заборгованості та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,21 % від суми наданого кредиту щомісячно із остаточною датою повернення 15 квітня 2021 року.

В забезпечення зобов`язань за кредитним договором в той же день був укладений іпотечний договір без номера, за яким ОСОБА_1 передав в іпотеку банку (двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ).

Згідно із заявою про надання готівки від 17 квітня 2006 року банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 20 000 доларів США.

19 лютого 2007 року був укладений договір купівлі-продажу відступлення прав вимоги між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ", за яким останньому було відступлено право вимоги до ОСОБА_1 по спірному кредитному договору та договором забезпечення.

14 квітня 2016 року був укладений договір купівлі-продажу відступлення прав вимоги між "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ" та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", за яким останньому було відступлено право вимоги до ОСОБА_1

07 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко Світланою Володимирівною був внесений запис 16870334 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію набуття Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" права власності на предмет іпотеки (двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ).

До 19 лютого 2007 року ОСОБА_1 сплачено банку борг у розмірі 2 700 доларів США. Новий кредитор за відповідним договором - Компанія "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ (Ukraine Mortgage Loan Finance no. 1 ріс) із 01 березня 2007 року до 07 березня 2007 року перерахувала ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" за його заборгованість у розмірі 19 580,48 доларів США.

Як зазначає позивач, з 19 лютого 2007 року по 14 квітня 2016 року право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 17 квітня 2006 року № ODH0GK01420064 не належало ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", в силу його відступлення на користь третьої особи - "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ".

За період із 19 лютого 2007 року по 14 квітня 2016 року ОСОБА_1 сплатив ПАТ КБ "ПриватБанк" 30 616,20 доларів США.

Позивач вказує на те, що ні ПАТ КБ "ПриватБанк", ні Компанія "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ" (Ukraine Mortgage Loan Finance no. 1 ріс), не повідомили ОСОБА_1 про факт передання прав вимоги за кредитним договором, тому ПАТ КБ "ПриватБанк" протягом строку з 19 лютого 2007 року по 14 квітня 2016 року свідомо отримував від позивача ОСОБА_1 грошові кошти, на які не мав права. Дані обставини стали підставою звернення до суду.

У судове засідання представник позивача - ОСОБА_2 з`явився, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов.

У судове засідання з`явилася представник відповідача АТ КБ "Приватбанк" - Яковлєва-Ангеловська О.А. , позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В матеріалах справи міститься письмовий відзив АТ КБ «Приватбанк» на позов в якому зазначено про те, що з позовними вимогами відповідач не згодні, вважають позовні вимоги необґрунтованими і безпідставними посилаючись на наступне.

Відповідач вважає помилковим твердження позивача ОСОБА_1 про неможливість прийняття ПриватБанком грошових коштів на погашення кредиту.

В період з 19.02.2007 року, коли був укладений договір купівлі продажу відступлення прав вимог між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» до 14.04.2016 року АТ КБ «ПриватБанк» приймав грошові кошти на погашення заборгованності за іпотечними кредитами на підставі І договору про обслуговування іпотечних активів від 21.02.2007 р. укладенного між «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» та АТ КБ «ПРИВАТБАНК»

Твердження позивача про ненабуття ПриватБанком прав іпотекодержателя на підставі договору відступлення права вимоги від 14.04.2016 р., на думку представника відповідача, є помилковим.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», в редакції, що діяла станом на 11.05.2005 р., взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його і нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і І обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку», в тій же редакції, обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір с дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Таким чином, на момент укладення договору іпотеки, взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникали з моменту його нотаріального посвідчення, і такий договір не потребував обов`язкової державної реєстрації.

Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Тобто, форма правочину про заміну кредитора в зобов`язанні має відповідати формі правочину, на підставі якого виникло зобов`язання.

Права і обов`язки іпотекодержателя і іпотекодавця сторони за спірним договором іпотеки набули саме на підставі нотаріально посвідченого договору, тому і наступні зміни кредиторів на підставі нотаріально посвідчених договорів, в силу положень ст. 513 ЦК України є дійсними.

Відповідно новий кредитор за такими договорами набував прав і обов`язків іпотекодержателя.

Таким чином, посилання позивача на наступні зміни в законодавстві, нові вимоги до форми іпотечних договорів є хибними, оскільки, для визначення форми правочину про заміну кредитора у вже існуючому зобов`язанні, правове значення має лише форма правочину, на підставі якого воно виникло, в данному випадку - нотаріальна.

Враховуючи викладене, з моменту нотаріального посвідчення договору викупу (відступлення) права вимоги, укладеного 14.04.2016 р. між «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» перейшли права іпотекодержателя, а до позивача-обов`язки іпотекодателя.

Крім того, іпотека має похідний характер від основного зобов`язання - за кредитним договором.

Також, в позові зазначено, що ОСОБА_1 не повідомлявся про укладення договорів відступлення права вимоги.

Наслідки неповідомлення боржника про заміну кредитора передбачені ч. 2 ст. 516 ЦК України - якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Представник відповідача зауважив на тому, що у 2016 році позивач ОСОБА_1 звертався до суду з вимогами про визнання кредитного договору недійсним та про визнання недійсним рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (справа №523/17310/16-ц), однак, у задоволені вимог було відмовлено.

На думку представника відповідача, позов ОСОБА_1 не є засобом захисту його порушених прав або законних інтересів, а свідчить лише про намагання уникнути відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, що і призвело до звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження.

Представник відповідача вважає, що позивач не може звертатися до суду з позовними вимогами про повернення безпідставно отриманих коштів, оскільки він пропустив строк позовної давності.

Також представник банку звернув увагу суду, що позивач вже звертався до суду із вимогою скасувати реєстрацію права власності на предмет іпотеки (справа № 523/17310/16-ц).

Вивчивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін по справі, суд вважає про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено про те, що 17.04.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ODH0GK01420064, відповідно якого позивачу ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 23 600,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % щомісячно, на суму залишку заборгованості та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,21 % від суми наданого кредиту щомісячно із остаточною датою повернення 15.04.2021 року. (а.с.10-13).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, було укладено Договір поруки № 0064/Р від 17.04.2006 року між позивачем та ОСОБА_3 .

Відповідно до вказаного договору поруки ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відповідають перед позивачем як солідарні боржники (а.с.14-17).

11.05.2016р. Суворовським районним судом м. Одеси постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , з ОСОБА_3 , на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором ODH0GK01420064 від 17.04.2006 року в сумі 282 184,46 гривень.

Стягнуто у рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2 821,84 гривні.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

14.12.2016р. Рішенням апеляційного суду Одеської області заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2016р. - скасовано, та ухвалено нове.

У задоволенні позовних вимогах ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом - відмовлено (а.с.22-27).

26.07.2017р. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення апеляційного суду Одеської області від 14.12.2016р. залишено без змін (а.с.28-33).

21.02.2007 між «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено договір про обслуговування іпотечних активів (а.с.76-89).

14.04.2016 р. між «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено договір викупу (відступлення) права вимоги (а.с.67-76).

Встановлено про те, що згідно із заявою про надання готівки від 17 квітня 2006 року банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 20 тис. доларів США.

До дати продажу прав вимоги - 19 лютого 2007 року - позивачем ОСОБА_1 сплачено банку борг у розмірі 2 700 доларів США.

Новий кредитор за відповідним договором - Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (Ukraine Mortgage Loan Finance no. 1 plc) із 01 береня 2007 року до 07 березня 2007 року перерахував кошти за його заборгованість у розмірі 19 580,48 доларів США.

Також установлено, що 14 квітня 2016 року Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» продала ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість ОСОБА_1 , за яку ПАТ КБ «ПриватБанк» перерахувало - 13 665,34 доларів США.

З матеріалів справи встановлено про те, що 07 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко Світланою Володимирівною був внесений запис 16870334 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію набуття Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" права власності на предмет іпотеки, а саме на квартиру під номером АДРЕСА_1 , що (а.с.18-21).

В період з 19.02.2007 року, коли був укладений договір купівлі продажу відступлення прав вимог між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» до 14.04.2016 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» приймав грошові кошти на погашення заборгованості за іпотечними кредитами на підставі договору про обслуговування іпотечних активів від 21.02.07 р. укладеного між «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» та АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», в редакції, що діяла станом на 11.05.2005 р., взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку», в тій же редакції, обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір с дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Таким чином, на момент укладення договору іпотеки, взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникали з моменту його нотаріального посвідчення, і такий договір не потребував обов' язкової державної реєстрації.

Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Тобто, форма правочину про заміну кредитора в зобов`язанні має відповідати формі правочину, на підставі якого виникло зобов`язання.

Права і обов`язки іпотекодержателя і іпотекодавця сторони за спірним договором іпотеки набули саме на підставі нотаріально посвідченого договору, тому і наступні зміни кредиторів на підставі нотаріально посвідчених договорів, в силу положень ст. 513 ЦК України є дійсними.

Відповідно новий кредитор за такими договорами набував прав і обов`язків іпотекодержателя.

Таким чином, посилання позивача на наступні зміни в законодавстві, нові вимоги до форми іпотечних договорів е хибними, оскільки, для визначення форми правочину про заміну кредитора у вже існуючому зобов`язанні, правове значення мас лише форма правочину, на підставі якого воно виникло, в данному випадку - нотаріальна.

Враховуючи викладене, з моменту нотаріального посвідчення договору викупу (відступлення) права вимоги, укладеного 14.04.2016 р. між «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» перейшли права іпотекодержателя, а до позивача-обов`язки іпотекодателя.

Судом встановлено про те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10.10.2017р. позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору № ODH0GK01420064, який був укладений 17 квітня 2006 року між ПриватБанк (МФО 305299, ) в особі Начальника Департаменту споживчого кредитування індивідуальних клієнтів філії "Південне ГРУ" ЗАТ КБ "ПриватБанк" Бенсмана Дмитра Олександровича, який діяв на підставі довіреності № 6302 від 29.09.2005р., та ОСОБА_1 - залишено без задоволення (а.с.95-98).

Постановою апеляційного суду Одеської області від 15.03.2018р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10.10.2017р. залишено без змін (а.с.99-101).

26.04.2016р. Суворовським районним судом м. Одеси винесено додаткове рішення, яким Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_3 в частині застосування двосторонної реституції:

у вигляді повернення з боку Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на користь ОСОБА_1 різниці у розмірі 13316,20 доларів США між сплаченими ним 33316,20 доларів США і отриманими 20000,00 доларів США;

визнання недійсним рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31835484 від 12 жовтня 2016 року, та запису 16870334 від 07 жовтня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію набуття Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" права власності на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру під номером " 145 " в будинку під номером " АДРЕСА_3 - залишено без задоволення. (а.с.102-103).

Постановою апеляційного суду Одеської області від 03.09.2018р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26.04.2018р. залишено без змін (а.с.104-105).

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленогостаттею 1212 ЦК Україниу разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Процес доказування обставин, передбачених диспозицієюстатті 1212 ЦК України, зумовлює необхідність доведення кожною стороною обставин, на які вона посилається як на підстав у своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно із ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Ані вищевказаним договором, ані законодавством України підстав невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не передбачено.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не надав суду письмових доказів про стягнення з ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих коштів у розмірі 30 616 доларів США, також не надав письмових доказів про витребування з незаконного володіння безпідставно набуте нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , шляхом скасування реєстрації права власності за ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та реєстрації права власності за ОСОБА_1 .

Також, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позов ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. про повернення безпідставно отриманих коштів та нерухомого майна - задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81 ЦПК України, ст. ст. 524, 525, 526, 530, 536, 549, 550-551, 610-612, 625-626, 629, 638, 639, 1048, 1050, 1052, 1054, 1055 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлана Володимирівна про повернення безпідставно отриманих коштів та нерухомого майна - відмовити.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 28.02.2020р.

Суддя Аліна С.С.