ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

встановив:

В лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що в 2014 році шлюб між сторонами було розірвано та від даного шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.09.2014 відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини.

Відповідач неналежно виконує свій обов`язок та не надає матеріальної допомоги по утриманню дитини, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 22 серпня 2014 року по 31 січня 2020 року, яка станом на 31.01.2020 становить 105 497,01 грн. - 46 229,88 грн. = 59 267,13 гривнь.

За розрахунками позивача сума неустойки (пені) за період з 22.08.2014 по 31.01.2020 становить 323 033,00 гривень. Але відповідно до ст. 196 СК України, позивач визначає пеню у розмірі не більше ніж 100 відсотків заборгованості, тобто в розмірі 59 267,13 гривень, яку вона просить стягнути з відповідача на її користь.

Ухвалою судді від 12 березня 2020 року відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача - адвокат Олексієнко О.О. в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався.

Представник відповідача - адвокат Ничик А.В. в судовому засіданні позов не визнала, вважає, що немає підстав для його задоволення так як відповідач погасив заборгованість по аліментах, що підтверджується довідкою відділу ДВС, де навіть є переплата щодо стягуваних аліментів.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. (ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 18 ЦПК України).

Судом встановлено, що на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2014 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всі видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.14-15).

Згідно належним чином засвідченої копії довідки з Фастівського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області ВП-спецпідрозділ датованої 04.09.2020, датою надходження виконавчого документу, а саме виконавчого листа від 23.09.2014 № 2/381/1275/14 до державного виконавця є 10.10.2014 року.

Згідно зазначених відомостей, виконавче провадження було закінчено 29.12.2014, у зв`язку з направленням за належністю до іншого відділу ДВС, оскільки встановлено місце роботи боржника в м.Києві.

27.11.2019 року на підставі дублікату виконавчого листа від 23.09.2014 № 2/381/1275/14, постановою державного виконавця Фастівського МР ВДВС ГТУЮ було відкрито виконавче провадження.

Як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості, , боржник ОСОБА_2 аліменти, починаючи з 22.08.2014 по 27.11.2019 сплачував періодично та не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка складала -16 121,71 гривень.

Відповідно до повідомлення, дана інформація та відомості про боржника було внесено до Єдиного реєстру боржників (а.с.86).

В подальшому, державним виконавцем накладено арешт на майно боржника (а.с.87).

Як вбачається з довідки про доходи ОСОБА_2 від 4.12.2019 (а.с.98), аліменти з основного місця роботи стягувались з січня 2015 року по листопад 2015 року, а в жовтні -листопаді 2019 року не стягувались взагалі.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованість ОСОБА_2 станом на 09.12.2019 року становить -61 731,19 гривень.

Постановою державного виконавця від 09.12.2019 року було звернено стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника ОСОБА_2 (а.с.102).

Як вбачається з довідок про доходи ОСОБА_2 в 2016 та в 2017 роках аліменти із заробітної плати боржника не утримувались (а.с.122-123).

Відповідно до довідки -розрахунку від 11.02.2020, заборгованість ОСОБА_2 станом на 31.01.2020 становить - 59 267,13 гривень.

Представником позивача надано суду розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів боржником ОСОБА_2 який розраховано з урахуванням правового висновку ВС у Постанові від 25.04.2018 року, відповідно до якого пеня нарахована з 22.08.2014 по 31.08.2020 становить 323 033 гривень.

Проте, позивач, враховуючи норми ст.196 СК України, зважаючи що нарахована сума пені значно перевищує 100% заборгованості по аліментах, вважає що стягненню підлягає сума пені що відповідає сумі заборгованості і становить -59 267,13 гривень.

Представник відповідача, заперечуючи позовні вимоги, надала суду остаточний розрахунок заборгованості відповідача, в якому зазначено, що станом на 31.03.2020 заборгованість відсутня і навіть є переплата -770,15 гривень (а.с.130-131), у зв`язку з чим вважає позов безпідставним. На думку представника відповідача, оскільки станом на час розгляду справи судом, відсутня заборгованість відповідача перед позивачем, відсутні підстави для стягнення з нього пені.

Проте, суд критично оцінює такі доводи відповідача, який заперечує проти позову, оскільки зазначені представником обставини жодним чином не спростовують позицію позивача та звертає увагу на наступне.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідачем, в ході судового розгляду справи, жодного документального доказу на підтвердження своїх заперечень в частині виникнення заборгованості не з його вини, суду надано не було.

Отже, відповідач зобов`язаний був сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Щодо розрахунку неустойки (пені).

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

Перевіривши наявний розрахунок, що наданий позивачем, суд приходить до висновку про його відповідність закону та правовій позиції Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №33/6020/16-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, позивачем в позовній заяві проведено розрахунок пені, за несвоєчасну сплату аліментів. Відповідно до розрахунку позивача, неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 за період з 22.08.2014 по 31.01.2020 становить 323 033 гривень.

Проте, враховуючи положення ч. 1 ст. 196 СК України, позивач просить суд стягнути з відповідача 59 267,13 гривень, що відповідає сумі нарахованої державним виконавцем заборгованості.

Судом також встановлено, що відповідач винний у виникненні даної заборгованості по аліментах, оскільки доказів на спростування своїх дій по несплаті аліментів суду не надав, заборгованість утворилася з незазначених ним причин та не пов`язана з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками тощо.

Враховуючи те, що позивач просить стягнути пеню нараховану на заборгованість за прострочення сплати аліментів за період з серпня 2014 р. по січень 2020 р., яка на час звернення до суду з даним позовом існувала, та те, що боржник був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та знав про свій обов`язок їх сплати, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку з чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, відповідач не надав, а тому, суд приходить до висновку що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст. ст. 180, 196 СК України, ст. 549 ЦК України, ст. ст. 12, 18, 141, 187, 263, 274, 278-279, 354-355 ЦПК України, Законом України "Про судоустрій і статус суддів", Постановою Велика Палата Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), Постановою Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №572/1762/15-ц, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 22.08.2014 по 31.01.2020 в розмірі 59 267,13 (п`ятдесят дев`ять тисяч двісті шістдесят сім гривень 13 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі через суд першої інстанції апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 10.09.2020.

Суддя Л.М.Ковалевська