П О С Т А Н О В А

іменем України

15 жовтня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 20 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини і дружини,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що із 25 вересня 1992 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 13 серпня 2019 року. Від шлюбу мають дитину - доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у народження. Вказувала, що донька ОСОБА_3 живе з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо, у повній мірі не приймає участі у вихованні дитини та її утриманні. Обсяг щомісячних витрат на дитину становить близько 8000 грн., окрім того, вона несе витрати на медичні огляди та ліки. У зв`язку з наведеним, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 2/3 частин частин з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, стягнути додаткові витрати на дитину у розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення повноліття.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 20 лютого 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 у розмірі 1/4 від усіх видів його доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким її вимоги задоволити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована хибністю висновків суду про те, що відповідач залишив квартиру і вимушений був шукати собі інше житло, що грунтується на нічим не підтверджених доводах відповідача, який добровільно покинув родину ще до розлучення. Це ж стосується висновків суду про цивільний шлюб відповідача з інвалідом ІІІ групи,

- 2 -

перебування матері відповідача на його утриманні, захворювання відповідача, відсутності доказів про доходи відповідача, які не грунтуються на матеріалах справи. При ухваленні рішення судом не враховано вимоги ст.ст.180-185 СК України та рівноправність прав та обов`язків батьків щодо дитини, в тому числі щодо її утримання.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно визначив аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 від усіх видів його доходу та відмовив у стягненні додаткових витрат, а доводи апеляційної скарги позивачки є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму (за п.3 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову у справах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців), і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що є передбачені законом підстави для стягнення аліментів на утримання доньки сторін до її повноліття у розмірі 1/4 від усіх видів його доходу.

При визначенні аліментів суд вірно врахував, що їх розмір має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а також врахував соціальні гарантії для громадян встановлені Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів на дитину суд враховує наступні обстаивни: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого

- 3 -

майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі із 25 вересня 1992 року, від якого мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у народження.

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 13 серпня 2019 року.

Також, судом встановлено, що сторони проживають окремо, ОСОБА_3 проживає з матір`ю і знаходиться на її утриманні. Відповідач періодично надає матеріальну допомогу на утримання доньки.

Відповідач працює, отримує заробіток, доказів про надання матеріальної допомоги на утримання дитини та позивачки суду не надав.

Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто.

За таких обставин суд обгрунтовано задоволив позов частково, визначивши розмір аліментів, що підлягає сплаті відповідачем на дитину з урахуванням встановлених у справі обставин у розмірі 1/4 від усіх видів його доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Також, колегія суддів погоджується із висновками суду в частині відмови у стягненні додаткових витрат на дитину, які відповідають положенням ст.185 СК України, згідно якої той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відмовляючи у позові в цій частині, суд першої інстанції вірно виходив з того, що понесені позивачкою витрати на придбання одягу, ліків, медичних послуг не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами у розумінні ст.185 СК України, а є витратами на утримання дитини (аліментами), у тому числі на навчання, придбання одягу і взуття.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 2/3 частин з усіх видів його заробітку (доходу) колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Визначені судом аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку відповідає вимогам необхідності, достатності та співмірності для для забезпечення розвитку дитини.

Відхиляючи дані доводи колегія суддів враховує, що як вбачається із наявної у справі довідки щомісячний заробіток відповідача за 6 місяців (квітень-вересень 2019 року) становить від 10171 грн. до 17385 грн. Отже, аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача будуть перевищувати встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року - 2218 грн. та відпловідно є достатніми.

При цьму колегія суддів враховує, що обов`язок утримувати дітей закон (ст.180, 181 СК України) покладає на обох батьків у рівних частинах.

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність стягнення додаткових витрат у розмірі 1000 грн. на місяць необгрунтовані, оскільки позивачка не надала доказів про наявність особливих обставин у розумінні ст.185 СК України, які б давали підстави для їх стягнення. До таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина

- 4 -

потребує додаткових витрат у зв`язку з розвитком певних її здібностей, її хворобою, яка має хронічний (травалий) характер, каліцтвом тощо, визначення наявності яких належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини у якості аліментів.

Доводи апеляційної скарги щодо хибності висновків суду про те, що відповідач залишив квартиру і вимушений був шукати собі інше житло, про цивільний шлюб відповідача з інвалідом ІІІ групи, перебування матері відповідача на його утриманні, захворювання відповідача, які не грунтуються на матеріалах справи, колегія суддів відхиляє, як такі, що не спростоувують висновків суду про наявність підстав для стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку та відмови у задоволенні решти вимог і не впливають на законність рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 20 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: