Єдиний унікальний номер 725/2924/20
Номер провадження 2/725/494/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2020 року. Першотравневий районний суд м. Чернівці у складі:

Головуючого судді Галичанського О.І.,

при секретарі Симик І.М.,

за участю позивача та відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила прово користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до Витягу №14180899 від 10.04.2007 року власниками квартири, як об"єкта реєстрації, реєстраційний номер 18353118 на праві спільної часткової власності, по 1/2 частині, станом на 10.04.2007 року були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно договору дарування від 28.12.2015 року ОСОБА_2 подарував свою 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 доньці ОСОБА_3 .

Вказує, що право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 .

Стверджує, що у вказаній квартирі на момент звернення до суду з позовною заявою є зареєстрованими: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Із зареєстрованих осіб проживають в ній : ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 з квітня 2015 року не проживає у вищевказаній квартирі.

На підставі вищевикладеного просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , у зв"язку з не проживанням в даній квартирі без поважних причин протягом одного року.

У судовому засіданні позивачка вказала, що ОСОБА_2 відповідно до договору дарування подарував свою 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 своїй донці ОСОБА_3 , та з квітня 2015 року не проживає за вказаною адресою. Проте на момент подання позовної заяви до суду не був знятий з реєстрації по АДРЕСА_1 , у зв"язку із чим просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати. Також зазначила, що будь-яких речей, що належать відповідачу у квартирі АДРЕСА_1 - не має. Вона не зверталась до відповідача у позасудовому порядку з питанням щодо його зняття з реєстрації у вказаній квартирі.

Відповідач у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, оскільки 30.07.2020 року він добровільно знявся з реєстрації по АДРЕСА_1 . Надав суду оригінал паспорту з відміткою про зняття місця реєстрації для огляду та копію просив долучити до матеріалів справи. Уточнив, що протягом п"яти років не проживає у вказаній квартирі. Свою 1/2 частину квартири подарував дочці і добровільно знявся з реєстрації у цьому житлі. Про нагальну потребу знятися з реєстрації позивачка не повідомляла.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Судом встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_1 відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 14180899, на праві спільної часткової власності станом на 10.04.2007 року були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . (а.с.8)

Відповідно до договору дарування від 28.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Половинською О.Б. - ОСОБА_2 подарував свою 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 своїй донці ОСОБА_3 . (а.с.9)

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 51031886 від 28.12.2015 року, намер запису про право власності 12799152, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с. 10)

Станом на 19.06.2020 року у спірній квартирі були зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . (а.с.13)

Судом було встановлено, що ОСОБА_2 у добровільному порядку 30.07.2020 року знявся з реєстрації по АДРЕСА_1 відповідно до відмітки відділу ведення реєстру територіальної громади м. Чернівці Чернівецької міської ради в паспорті останнього. (а.с.36)

Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Норми статтей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. Конституції України, ст. ст. 316-319 ЦК), то власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом (ч. 1 ст. 346 ЦК), що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації.

Судом встановлено, що між сторонами не існувало спору щодо права відповідача користуватися квартирою АДРЕСА_1 . У 2015 році ОСОБА_2 розпорядився своєю 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 подарувавши її своїй дочці ОСОБА_3 , а 30.07.2020 року добровільно знявся з реєстрації за цією адресою. Не проживав там та не претендував на право жити у вказаному житлі.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

На підставі ч.2 ст.80 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив, що відповідач по справі не зареєстрований за спірною адресою та не проживає там і не претендує на це, а тому права власника квартири АДРЕСА_1 щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном порушувати ніяким чином не може.

Зважаючи на вище викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 12, 76, 78, 81, 82, 258, 259, 263-265, 280-282, 284, 289, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський