КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/17113/19

Апеляційне провадження 22-ц/824/11394/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

сторони

позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «ІНГОССТРАХ»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у письмову провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Юзькової О.Л., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ІНГОССТРАХ» до ОСОБА_2 про стягнення втрат по сплаті страхового відшкодування,

в с т а н о в и в :

у серпні 2019 року ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього 32 188,19 грн сплаченого страхового відшкодування.

В обґрунтування позову зазначало, що 23.10.2014 між ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» та ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № ABH0CPS-149N0AI. Термін дії договору з 24.10.2016 по 23.10.2017. Відповідно до умов договору позивач зобов`язався в разі настання страхового випадку відшкодувати збитки в межах страхової суми в порядку та на умовах передбачених договором. Предметом договору є майнові інтереси,пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем - GEELY CK д.н.з. НОМЕР_1 .

05.11.2016 ОСОБА_1 , який керував автомобілем «КІА» д.н.з. НОМЕР_2 допустив зіткнення з автомобілем GEELY CK д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , що призвело до пошкодження автомобіля. Винним у цій ДТП відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 09.12.2016 визнано ОСОБА_1 .

Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу №116055/11/16 від 17.11.2016, складеного СОД ФОП ОСОБА_4 вартість відновлювального ремонту КТЗ з врахуванням фізичного зносу, без врахування ПДВ 20 % на замінні складові та матеріали, складає 32 188,19 грн. Сума страхового відшкодування відповідно до страхового акту №И-7287818 від 02.12.2016 складає 32 188,19 грн та ця сума виплачена згідно платіжного доручення від 08.12.2016.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.12.2019, з урахуванням ухвали від 13.12.2019 про виправлення описки позов задовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 32 188,19 грн виплачено страхового відшкодування та судовий збір.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в позові. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи. А саме, судом не враховано, що він не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки є учасником бойових дій та відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільнений від обов`язку укладати договір страхування цивільно-правової відповідальності. Відшкодування збитків у разі, якщо шкоди завдано з вини осіб, звільнених від обов`язку укладати договір страхування цивільно-правової відповідальності здійснює МТСБУ, що передбачено у ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 07.11.2016 він подав до МТСБУ повідомлення про ДТП та останнє повідомило, що не заперечує проти виплати страхового відшкодування.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.10.2014 між ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» та ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № ABH0CPS-149N0AI,відповідно до умов якого позивач зобов`язався уразі настання страхового випадку відшкодувати збитки в межах страхової суми в порядку та на умовах передбачених договором. Предметом договору є майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем - GEELY CK д.р.н. НОМЕР_1 . Строк дії договору з 24.10.2016 по23.10.2017.

05.11.2016 з вини ОСОБА_1 сталася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено затрахований автомобіль GEELY CK д.р.н. НОМЕР_1 .

Відповідно до постанови Дарницького районнроого суду м. києва від 09.12.2016 відповідач за скоєння ДТП притягнутий до адміністративної відповідальності.

Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу №116055/11/16 від 17.11.2016, складеного СОД ФОП ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту автомобіля GEELY CK д.р.н. НОМЕР_1 з врахуванням фізичного зносу без врахування ПДВ 20 % на замінні складові та матеріали, становить 32 188,19 грн.

Позивач на виконання умов договору добровільного стархування наземного транспорта 08.12.2016 відповідно до платіжного дорученя № 4598 виплатив страхувальнику суму страхового відшкодування, яка згідно страхового акта склала 32 188,19 грн.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 1191 ЦК України, відповідно до яких особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, а відповідач не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За приписами ст. 1191 ЦК України особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений Законом.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до вищевказаних норм позивач має право на відшкодування тих сум, які були виплачені потерпілій особі, автомобіль якої на час ДТП був застрахований.

Разом з тим, висновки суду про те, що таке відшкодування має здійснити відповідач, зроблені без урахування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та з порушенням принципу змагальності сторін.

Пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено перелік осіб, які звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. До кола осіб, зазначених у цій норми відносяться і учасники бойових дій.

Згідно з пп. «г» п. 41.1 ст. 41 цього Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого СЗР України 10.09.2013, ОСОБА_1 має пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій.

Постановлюючи рішення суд першої інстанції не мав доказів про те, що відповідач є учасником бойових дій.

Разом з тим, на час постановлення рішення суд не мав і даних про те, що відповідач отримав позовну заяву з доданими документами. У матеріалах справи міститься зворотне поштове повідомлення про те, що відповідач отримав копію позовної заяви та ухвали про відкриття провадження 10.12.2019, тобто уже після ухвалення рішення.

Відповідно і відзив відповідача з долученням доказів про те, що він є учасником бойових дій та, що він повідомив МТСБУ про дорожньо - транспортну пригоду, що сталася 05.11.2016 надійшов до суду після ухвалення рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Однією із основних засад цивільного судочинства є рівність усіх учасників судового процесу та змагальність сторін (ст. 2 ЦПК України).

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Не пересвідчившись у тому, що відповідач повідомлений про те, що до нього заявлений позов, суд фактично позбавив останнього права надати свої заперечення проти позову та докази, на яких базуються такі заперечення.

Відтак суд апеляційної інстанції враховує докази, які надійшли до суду першої інстанції після постановлення рішення, оскільки відповідач не міг надати докази до ухвалення рішення з об`єктивних причин, що не залежали від нього.

Оскільки за положеннями ст. 13, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є особи, звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, зокрема, учасники бойових дій, проводить МТСБУ, суд безпідставно стягнув страхове відшкодування з відповідача.

Відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Позивач не позбавлений права заявити вимоги про стягнення виплаченого страхового відшкодування до МТСБУ, а у разі відмови останнього у здійсненні такої виплати вирішити спір у судовому порядку.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ІНГОССТРАХ» до ОСОБА_2 про стягнення втрат по сплаті страхового відшкодування відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду лише з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 15.09.2020.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик