ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року

м. Харків

справа № 640/4883/18

провадження № 22-ц/818/3466/20

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 ,

відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду м. Харкова, ухвалене о 14 годині 5 хвилин 24 лютого 2020 року у складі судді Ніколаєнко І.В.,

УСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду с позовом про виділ в натурі частки у спільній квартирі АДРЕСА_1 (надалі Квартира).

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є власником 43/100 ідеальних часток Квартири та у його фактичному користуванні знаходиться приміщення № 5 (кімната 4) площею 15,8 кв.м, приміщення № 6 (кімната 5) площею 15,7 кв.м, приміщення № 7 (кімната 6) площею 28, 4 кв.м, приміщення № 8 (кімната 7) площею 14,6 кв.м, балкону ІІ площею 6,5 кв.м, балкону ІІІ площею 2,4 кв.м, коридору (приміщення № 10) площею 8,3 кв.м., санвузла (приміщення № 13) площею 5,0 кв.м, кухні (приміщення № 9) площею 2,3 кв.м, коридор (приміщення № 1) площею 15,0 кв.м. Співвласниками інших частин Квартири є ОСОБА_3 , якій належить 25/100 частин Квартири, ОСОБА_4 , якому належить 25/200 Квартири, та ОСОБА_5 , якій належить 12/100 частин Квартири. Між співвласниками виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження Квартири, угоди про спосіб виділення в натурі його частки з сумісного спільного володіння не досягнуто. Частка, яку ОСОБА_1 просить виділити йому, є відокремленою, тому її виділ в натурі можливий. При виділенні в натурі частки зі спільної часткової власності, право спільної часткової власності припиняється. Тому позивач просив ввиділити йому у власність частку спільної Квартири і припинити право спільної часткової влансості на приміщення № 5 (кімната 4) площею 15,8 кв.м., приміщення № 6 (кімната 5) площею 15,7 кв.м., приміщення № 7 (кімната 6) площею 28,4 кв.м., приміщення № 8 (кімната 7) площею 14,6 кв.м., балкону ІІ площею 6,5 кв.м., балкону ІІІ площею 2,4 кв.м., коридору (приміщення № 10) площею 8,3 кв.м., санвузла (приміщення № 13) площею 5,0 кв.м., кухні (приміщення № 9) площею 2,3 кв.м. Залишити у спільній частковій власності коридор (приміщення № 1) площею 15,0 кв.м. у зв`язку з неможливістю його виділу.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2020 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування заявлених вимог стосовно виділення йому у власність приміщень квартири АДРЕСА_1 , що знахордяться у його користуванні. Клопотань про призначення судової експертизи до суду не надходило.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд в супереч вимогам закону не прийняв його доводи, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Частку, яку ОСОБА_1 просить виділити, є відокремленою від часток інших співвласників Квартири. Висновок про технічну можливість виділу належної позивачу частки міститься в матеріалах справи. Проте суд зазначені докази не врахував та ухвалив рішення, що не відповідає вимогам закону.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 липня 2020 року до участі у справі була залучена ОСОБА_2 як правонаступник ОСОБА_1 .

Вислухавши доповідь судді, встановивши обставини справи, перевіривши зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах її доводів та вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як установлено судом та даними копії договору купівлі-продажу № Н28-6474 від 12 вересня 1996 року ОСОБА_1 є власником 43/100 ідеальних часток Квартири (т. 1 а.с. 10).

Згідно з технічним паспортом, виданим комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної ініентаризації» 28.02.2014 за № 194322, загальна площа Квартири становить 254,8 кв.м, у тому числі житлова - 172,7 кв.м., кількість кімнат - 10 шт. Загальна площа частини Квартири, що належала ОСОБА_1 , становить 109,9 кв.м та складається з приміщення № 5 площею 15,8 кв.м., приміщення № 6 площею 15,7 кв.м., приміщення № 7 площею 28, 4 кв.м., приміщення № 8 площею 14,6 кв.м., балкону II площею 6,5 кв.м, балкону III площею 2,4 кв.м ( т. 1 а.с. 8 9).

Відповідно до інформаційної довідки № 111693777 від 25.01.218 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно співвласниками інших частин Квартири є ОСОБА_3 , якій належить 25/100 частин Квартири, ОСОБА_4 , якому належить 25/200 частин Квартири, та ОСОБА_5 , якій належить 12/100 частин Квартири ( т. 1 а.с. 6 7).

Висновком товариства з обмеженою відповідальністю «Будгрупп» від 07.06.2019 підтверджується, що у фактичному користуванні ОСОБА_1 , що складає 43/100 частин належної йому квартири Квартири, знаходяться приміщення № 5 (кімната 4) площею 15,8 кв.м., приміщення № 6 (кімната 5) площею 15,7 кв.м., приміщення № 7 (кімната 6) площею 28,4 кв.м., приміщення № 8 (Кімната 7) площею 14,6 кв.м., балкон ІІ площею 6,5 кв.м., балкон ІІ площею 2,4 кв. м., коридор (приміщення № 10) площею 8,3 кв.м., санвузол (приміщення № 13) площею 5,0 кв.м., кухня (приміщення № 9) площею 8,3 кв.м., загальною площею 98,8 кв.м, житловою 74,5 кв.м. та коридор загального користування площею 15,0 кв.м.

В результаті поділу склад новоутворених об`єктів нерухомого майна: 4 х кімнатна квртира житловою площею 74,5 кв.м, загальною площею 98,8 кв.м, що належить ОСОБА_1 , та 6 ти кімнатна комунальна квартира житловою площею 98,2 кв.м, загальною площею 141, 0 кв.м, що належить ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Коридор № 1 площею 15,0 кв.м приміщення загального користування між співвласниками.

За технічними показниками об`єкт може бути поділено, оскільки квартири мають власні житлові кімнати та підсобні приміщення ( т. 1 а.с. 105).

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Таким чином, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з частинами першою-другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У частині другій статті 183 ЦК України неподільна річ визначається як річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Тому виділ часток (поділ) квартири, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину такої квартири з самостійним виходом, або у разі, коли є технічна можливість переобладнання в ізольовані квартири з окремими виходами, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував до них норми матеріального прав, що їх регулюють. При цьому судом зроблений правильний висновок про те, що визначальним для виділу частки квартири в натурі, яка перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або відповідно до часток співвласників.

В супереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач не надав суду належних та допустимих доказів технічної можливості виділу належної йому частини Квартири із самостійним виходом або технічної можливості переобладнання Квартири в ізольовані квартири з окремими виходами, що за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Зазначений висновок відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2019 року у справі № 464/4976/16-ц ( провадження № 61-23966св18).

Відсутність у матеріалах справи доказів технічної можливість виділу в натурі часток у Квартирі підтверджує обґрунтованість висновку суду першої інстанцій про недоведеність позовних вимог.

Отже, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції виконав свої обов`язки, визначені процесуальним законом (статті 263, 89 ЦПК України), повно, всебічно й об`єктивно з`ясував обставини справи та надав їм належну оцінку, ухвалив рішення, яке є законним та обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Оскільки суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи, що вимоги апеляційних скарг залишено без задоволення судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 жовтня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді: Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина