Справа № 302/1111/15-ц
У Х В А Л А

19.10.2020 смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в особі суддя Кривка В.П.,

з участю: секретар судового засідання Куруц В.І.,

заявника (стягувача) ОСОБА_1 ,

боржника ОСОБА_2 ,

представника боржника адвокат Микулін М.М.,

державного виконавця Міжгірського ВДВС Звірич Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в райсуді в смт. Міжгір`ї справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Міжгірського ВДВС Звірич Н.І. від 01.10.2020 про закінчення виконавчого провадження № 55489829 з вимогами скасування зазначеної постанови і зобов`язання продовжити виконавчі дії у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження»,

В С Т А Н О В И В:

08.10.2020 в суд подано зазначену скаргу з таким обґрунтуванням вимог.

20.12.2017 Міжгірський районний суд Закарпатської області видав виконавчий лист у вищезазначеній цивільній справі, за яким належить витребувати від ОСОБА_2 як недобросовісного набувача на користь ОСОБА_1 земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 356 кв.м, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , і є суміжною до земельної ділянки ОСОБА_1 .

На підставі цього виконавчого документу державний виконавець зазначеного органу виконавчої служби відкрив виконавче провадження № 55489829. 02.10.2020 стягувач отримала поштою копію оскаржуваної постанови та акту про вилучення та передачі майна від 01.10.2020, за якими виконавче провадження закінчено як виконане.

Стягувач ОСОБА_1 вважає постанову державного виконавця неправомірною, бо фактично рішення суду не виконане, а саме земельна ділянка, яка зазначена у виконавчому документі, не передана фактично стягувачу. Це стверджується тим, що поняті, зазначені в акті, такий факт не посвідчили своїми підписами. Акт також не підписаний державним виконавцем. Цей акт містить формальні записи про відмову стягувача від одержання земельної ділянки. Боржник перешкоджала реальному виконанню судового рішення, а працівники поліції не вжили заходів. Земельна ділянка не звільнена боржником від його майна, стягувач не подавала письмової відмови від одержання земельної ділянки. Стягувач вважає, що державним виконавцем не виконано вимог статей 39,60 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкцію з організації примусового виконання рішень, затверджену наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012.

У судовому засіданні стягувач скаргу підтримала.

Державний виконавець Звірич Н.І. у задоволенні скарги просить відмовити на основі таких письмових заперечень і усної позиції в судовому засіданні.

Виконавче провадження здійснюється з січня 2018 і прийнято до безпосереднього виконання 23.07.2020 державним виконавцем Звірич Н.І. Це виконавче провадження є складним для виконання з огляду на те, що на земельній ділянці, яку слід витребувати у боржника знаходяться збудована пішохідна доріжка, колодязь, та встановлена огорожа. Окрім цього, у виконавчому листі не визначено точні координати, де розміщено 356 кв. м земельної ділянки, яка підлягає поверненню стягувачу. 25.09.2020 державний виконавець виніс постанову про проведення виконавчих дій 01.10.2020, про що було повідомлено сторони, Міжгірську селищну раду, Міжгірське відділення поліції. У день виконання судового рішення було складено акт про витребування земельної ділянки від боржника ОСОБА_2 та передання земельної ділянки стягувачу ОСОБА_1 , однак остання відмовилась прийняти земельну ділянку у присутності понятих, про що складено акт державного виконавця, який стягувач відмовилась підписати, а також розірвала вручений їй акт на місці події. Тому копію акту і копію постанови про закінчення виконавчого провадження стягувачці було надіслано поштою з супровідним листом.

Боржник і її представник адвокат Микулін М.М. скаргу заперечили і свою позицію обґрунтували тим, що за рішенням суду, яке підлягало виконанню, задоволено віндикаційний позов, що має труднощі з реальним виконанням такого рішення, бо у виконавчому листі не зазначено координати земельної ділянки, яка підлягає поверненню, а також не враховано те, що на земельній ділянці є споруди (пішохідна доріжка, колодязь, огорожа з металевої сітки). Тому боржник також не підписала акт державного виконавця.

Оцінивши зміст скарги, зміст заперечень скарги державного виконавця і боржника, суд дійшов такого висновку.

Судом установлено такі обставини.

Згідно з постановою головного державного виконавця Міжгірського районного відділу державної виконавчої служби Звірич Н.І. від 01.10.2020 закінчено виконавче провадження № 55489829 щодо виконання виконавчого листа № 302/1111/15-ц , виданого 20.12.2017 Міжгірським районним судом Закарпатської області. Ця постанова обґрунтована державним виконавцем наступним.

01.10.2020 державний виконавець виніс акт прийому передачі майна стягувачу, а саме земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 356 кв. м, яка знаходиться по АДРЕСА_1 і є суміжною до земельної ділянки ОСОБА_1 , а також того дня здійснено виїзд за зазначеною адресою з метою виконання зазначеного рішення суду, земельну ділянку витребувано та передано ОСОБА_1 , однак стягувач ОСОБА_1 в присутності понятих відмовилась від отримання земельної ділянки, що зазначена в рішенні суду, про що складено акт державного виконавця, від підпису цього акта та написання письмової заяви ОСОБА_1 відмовилась. В акті зазначено, що майно земельну ділянку площею 356 кв.м за вищезазначеною адресою державний виконавець передав, а стягувач прийняв у присутності понятих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і працівників Міжгірського ВП. В акті не зафіксовано зауважень, заяв, клопотань та пропозицій осіб, присутніх при проведенні виконавчих дій.

Нормативне обґрунтування судового рішення.

Закон України «Про виконавче провадження» передбачає :

- засадами виконавчого провадження є обов`язковість виконання рішення, справедливість, об`єктивність і неупередженість, верховенство права (стаття 2);

- одним із обов`язків виконавця є здійснення заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 статті 18).

- для виконання зазначеного обов`язку виконавець наділений правами, зокрема :

- звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення(п.10 ч.3 ст.18);

- залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання(п.15 ч.3 ст.18);

- застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис(п.17 ч.3 ст.18);

- залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача(п.20 ч.3 ст.18);

- здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом(п.22 ч.3 ст.18).

- для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання (ч.1 ст.20).

Окрім цього згідно статті 22 Закону виконавчі дії можуть проводитися у присутності понятих, присутність яких є обов`язковою у випадку, передбаченому частиною третьою статті 53 цього Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна.

Понятими можуть бути будь-які дієздатні особи, які не мають особистої заінтересованості у вчиненні виконавчих дій і не пов`язані між собою або з учасниками виконавчого провадження родинними зв`язками, а також підлеглі учасників виконавчого провадження. Кількість понятих під час вчинення виконавчих дій не може бути меншою ніж дві особи.

Понятий має право знати, для участі у провадженні яких виконавчих дій його запрошено, на підставі якого виконавчого документа вони провадяться, а також робити зауваження з приводу провадження виконавчих дій. Зауваження понятого підлягають занесенню до акта відповідної виконавчої дії.

Понятий зобов`язаний засвідчити факт, зміст і результати виконавчих дій, під час провадження яких він був присутній. Перед початком виконавчих дій виконавець роз`яснює понятим їхні права і обов`язки, про що зазначається в акті .

Стаття 60 Закону передбачає:

Під час виконання рішень про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець вилучає такі предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі. У разі знищення предмета, що мав бути переданий стягувачу в натурі, виконавець складає акт про неможливість виконання рішення, що є підставою для закінчення виконавчого провадження, а в разі встановлення факту відсутності предмета, що мав бути переданий стягувачу, повертає виконавчий документ стягувачу.

У разі письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про їх передачу стягувачу, виконавець повертає зазначені предмети боржникові, про що складає акт, і виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. При цьому внесений стягувачем авансовий внесок поверненню не підлягає .

Відповідно до статті 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження .

Із змісту скарги, встановлених обставин, оскаржуваних рішень державного виконавця видно, що зазначені вище вимоги закону державним виконавцем виконанні неналежно.

Це підтверджується таким.

Державним виконавцем не взято до уваги те, що за змістом рішення суду, яке підлягає виконанню згідно з виконавчим листом (виконавчим документом), стягувачу належало передати не предмети (речі) як рухоме майно, а земельну ділянку (нерухоме майно) площею 356 кв. м, якою неправомірно заволоділа боржник. При виконанні цього рішення державний виконавець не вжила всіх необхідних заходів для повного, реального, тобто фактичного виконання судового рішення, зокрема державний виконавець не виконала всіх обов`язків та не реалізувала всі права, надані їй законом для виконання рішення.

Для належного виконання зазначеного рішення державному виконавцю слід було вжити заходів для звільнення земельної ділянки, належної стягувачу за судовим рішенням і для цього залучити до виконання спеціалістів з питань архітектури, містобудування та землевпорядкування (землеустрою), тобто встановити межі площі земельної ділянки 365 кв. м на місцевості (в натурі) за зазначеною адресою, витребувати в сторін документи про суміжні земельні ділянки, які надати для складання висновку (плану) спеціалістами з питань містобудування та землевпорядкування. Окрім цього, державний виконавець має право також повторно звернутись з відповідною, належно обґрунтованою заявою до суду щодо роз`яснення порядку виконання судового рішення зазначеного виду.

Цих обов`язків державний виконавець не виконав.

Суд також критично оцінює акт державного виконавця про виконання судового рішення. Адже цей документ не містить відомостей про реальне фактичне звільнення боржником земельної ділянки зазначеної площі, а саме: зняття огорожі з металевої сітки, розібрання споруд на зазначеній земельній ділянці, встановлення меж переданої (звільненої) земельної ділянки з прив`язкою до місцевості тощо. В акті не має підписів понятих, їх адрес, відсутній підпис стягувача, прізвища працівників поліції не зазначені і їх підписи відсутні.

У судовому засіданні боржник пояснила, що не підписувала зазначений акт, бо на межі земельної ділянки, на яку претендує стягувачка встановлено огорожу, а також на земельній ділянці облаштовано пішохідну доріжку, колодязь. Натомість стягувачка заявила, що колодязь на земельній ділянці належить їй і встановлювався для потреб обслуговування обидвох житлових будинків, що знаходяться на суміжних земельних ділянках і вона згідна надати доступ до колодязя.

Отже, доводи державного виконавця, що нею вчинено всі необхідні дії, передбачені ЗУ «Про виконавче провадження» не знайшли свого підтвердження, є надуманими і суперечать встановленим обставинам.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ч.1 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 2 ч.3 п.7 , стаття 18 ЦПК України).

Стаття 6 п.1 Європейської Конвенції передбачає одну із складових права на справедливий суд своєчасне і повне виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

З огляду на встановлені обставини, викладені обґрунтування та вимоги вищезазначених положень законів, суд вважає за необхідне повністю задовольнити скаргу стягувача ОСОБА_1 на підставі положень, передбачених ч.2 статті 451 ЦПК України.

Керуючись статтями 450,451,453 ,260,261, 273, 353 ЦПК України , суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову головного державного виконавця Міжгірського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Звірич Н.І. від 01.10.2020 про закінчення виконавчого провадження № 55489829.

Зобов`язати державного виконавця Звірич Н.І. ( іншу уповноважену Законом України «Про виконавче провадження» посадову особу) продовжити виконавчі дії у виконавчому провадженні № 55489829 по виконанню виконавчого листа № 302/1111/15-ц, виданого Міжгірським районним судом Закарпатської області 20.12.2017.

Про виконання ухвали повідомити суд і заявника у 10 денний строк з дня одержання копії ухвали.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано в Закарпатський апеляційний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали через Міжгірський районний суд Закарпатської області, відповідно до положень п. 15.5 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили згідно з ст. 273 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 21 жовтня 2020.

Суддя:В. П. Кривка