Номер провадження: 22-ц/813/3914/20
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Євценка Романа Ігоровича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору № МL - 500/089/2008 від 25.06.2008 року, а саме: п. 2 та п. 3 Кредитного договору № МL - 500/089/2008 від 25.06.2008 року, п.п. 1.4.1.1.2 1.4.1.1.5. та п.п. 1.4.1.6 п. 1.4. частини № 2 Кредитного договору № МL - 500/089/2008 від 25.06.2008 року.

Позовна заява мотивована тим, що 25.06.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та позивачем було укладено кредитний договір № МL - 500/089/2008, відповідно до якого Банк надає позивачу кредит у розмірі 120000 доларів США на споживчі цілі. Проте, у вказаному кредитному договорі розмір платежу взагалі не вказано. Для розрахунку процентів за користування кредитом була встановлена плаваюча процентна ставка (фіксований відсоток 5,49 % річних + FIDR). На думку позивача, відповідач при укладенні договору допустив порушення положень, закріплених нормами банківського законодавства та низку норм передбачених законодавством про захист прав споживачів. Так, у договорі відсутні положення (методика), що детально регулює порядок обчислення процентів, положення кредитного договору, щодо обчислення процентної ставки є дискримінаційними. Також було порушено права позивача на отримання достатньої інформації щодо наданої йому послуги, крім того договір фактично закріплює істотний дисбаланс сторін. Як зазначає позивач, умисел в діях Банку має місце в замовчуванні та перекрученні реальної ціни пропонованої фінансової послуги та декларуванні в кредитному договорі заниженої ціни у вигляді значення абсолютного здорожчання кредиту та призвело до укладення позивачем кредитного договору за найбільш невигідною для нього, та водночас, за найбільш прибутковою для Банку ануїтетною схемою. Протиправним також є те, що банк із посиланням на окремі положення договору змінив процентну ставку в односторонньому порядку, що означає, що під час підписання договорів позивачу було надано неповну інформацію про сукупну вартість кредиту та обов`язки позивача. Вказані обставини свідчать про наявність ознак обману з боку відповідача, під впливом якого позивач підписав договори, що тягне за собою визнання окремих положень Кредитних договорів 1 та 2 недійсними.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Євценко Роман Ігорович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що:

-25 червня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № МL 500/089/2008 та Додатковий договір № 1, та згідно якого банк зобов`язався надати на споживчі цілі кредит у розмірі 120 000,00 доларів США на термін до 25 червня 2023 року. Умовами договору встановлена плаваюча процентна ставка (фіксований відсоток + FIDR), де фіксований відсоток дорівнює 5,49 %. Інформація щодо розміру FIDR розміщується на офіційному сайті відповідача, а також в приміщенні Банку на інформаційних стендах.

Відповідно до частини № 1 кредитного договору, сторони домовилися про те, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотку 5,49% та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб, у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщується в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватися банком (збільшуватися чи зменшуватися) в порядку передбаченому цим договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті www.otpbank.com.ua, а також в приміщенні банку (як в головному офісі так і в інших установах банку) на інформативних стендах. Сума кредиту та процентів погашається щомісячно рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору. Щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту.

Додатком № 1 до кредитного договору є графік платежів на повернення кредиту та сплати процентів підписаний банком та ОСОБА_1 згідно з яким погашення кредиту та процентів здійснюється шляхом внесення щомісячних платежів, починаючи з 25 липня 2008 року (дата першого погашення) по 25 червня 2023 року (дата останнього погашення).

-для забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами укладено договір іпотеки № РМL-500/089/2008 від 25 червня 2008 року, за яким нерухоме майно, а саме квартира за адресою АДРЕСА_1 була передана в іпотеку;

-також був укладений договір поруки № SR-500/089/2008 від 25 червня 2008 року, згідно якого ОСОБА_2 виступив поручителем по зобов`язанням позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд враховуючи наведені у позові обґрунтування та умови кредитного договору, з посиланням на правову позицію Верховного Суду від 06 червня 2019 року по справі № 357/7257/17, виходив з того, що:

-зміна розміру ставки FIDR не є зміною процентної ставки в односторонньому порядку, оскільки вона прямо передбачена умовами двостороннього кредитного договору;

-позивач не була позбавлена можливості обрати інші умови кредитування та не укладати оспорювані правочини;

-належних і допустимих доказів на спростування презумпції правомірності оспорюваного правочину, позивач не надав.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.08.2019 року залишено без задоволення клопотання позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставлено таке питання: «Чи виконаний від імені ОСОБА_1 підпис на документах, що були надані Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» на виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 16.05.2017 року по справі №522/10753/16-ц, а саме: кредитна заявка від 25.06.2008 року; інформаційний листок від 20.05.2008 року; повний розрахунок суми кредиту на семи аркушах; додаток №3 Інформація про фінансування Поручителя; додаток №2 Реструктуризація боргу по кредиту; додаток №1 Кредити в інших банках; анкета-заява №б/н; додаток №3 кредитна історія; додаток №2 Анкета-заява фізичної особи СПД на отримання кредиту; додаток №1 анкета-заява на отримання кредиту без застави для оплати витрат по іпотечному кредиту; анкета-заява № б/н фізичної особи на отримання іпотечного кредиту; додаток №1 до інформаційного листка, - ОСОБА_1 чи іншою особою?».

Відмовляючи у задоволенні даного клопотання суд першої інстанції посилався на те, що почеркознавча експертиза вищевказаних документів не стосується предмету доказування, адже позивач оспорює певні положення кредитного договору, при тому, не оспорюючи факту підписання ним цього кредитного договору.

Заперечення на дану ухвалу включені до апеляційної скарги на рішення суду про відмову у задоволенні позову про визнання недійсним окремих положень кредитного договору.

Судова колегія виходить з наступного.

Як вбачається з заявленого позову, ОСОБА_1 просив визнати недійсними пункти 2, 3 кредитного договору № МL - 500/089/2008 та підпункти 1.4.1.1.2-1.4.1.1.5 та п.п. 1.4.1.6 пункту 1.4. частини № 2 кредитного договору № МL - 500/089/2008, мотивуючи це тим, що дані положення кредитного договору № МL - 500/089/2008 від 25.06.2008 року не відповідають ст. ст. 11, 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» і крім того оспорювані положення кредитного договору є такими, що укладені внаслідок обману, яка є окремою підставою для визнання цих положень кредитного договору недійсним з підстав ст. 230 ЦК України.

Так, ОСОБА_1 вказує на не проведення банком переддоговірної роботи та умисного ненадання інформації для нього, як споживача послуг у відповідності до вимог п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: детального розпису загальної вартості кредиту, ненадання інформації про сукупну вартість кредиту та абсолютне значення подорожчання кредиту у грошовому виразі. Також позивач посилається на порушення банком ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та на несправедливість умов кредитного договору в частині наявності у банку права збільшувати процентну ставку за користування кредитом , а також на ст. 19 цього ж Закону, яка визначає нечесну підприємницьку практику в контексті введення позивача в оману при укладенні договору, до якого включені оспорювані позивачем умови. Зокрема позивач вказує, що включення до кредитного договору пунктів 2, 3 кредитного договору № МL - 500/089/2008 та підпункти 1.4.1.1.2-1.4.1.1.5 та п.п. 1.4.1.6 пункту 1.4. частини № 2 кредитного договору № МL - 500/089/2008 через введення його в оману, надало Банку формальні підстави для зміни в подальшому в односторонньому порядку процентної ставки.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Приморського районного суду від 17 лютого 2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у задоволенні позову ОСОБА_1 до ЗАТ «ОТП Банк» про визнання недійсними кредитних договорів № МL-500/199/2006 від 05.12.2006 року, № МL-500/015/2007 від 20.02.2007, № МL-500/089/2008 від 25.06.2008 року - відмовлено.

При цьому в якості обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 вказував, що ненадання Банком повної інформації про умови кредитування при укладанні з Банком кредитних договорів з включенням умов про розподілення кредиту на транші, значно збільшила сукупну вартість кредиту, що дало йому можливості раніше оцінити наслідки з надання застави, яка значно перевищує вартість кредиту.

Тобто заявляючи вимоги про визнання недійсним зокрема кредитного договору № МL-500/089/2008 від 25.06.2008 року у справі № 522/8547/14-ц, позивач обґрунтовував це несправедливістю умов договору про розподілення кредиту на транші, що на думку позивача збільшило його сукупну вартість і просив визнати недійсним кредитний договір із зазначених обґрунтувань в цілому.

У справі, рішення в якій переглядається в апеляційному порядку позивач посилається на несправедливість умов кредитного договору щодо встановлення Банком плаваючої процентної ставки з можливістю її коригування після перебігу кожного 12 місяця з дати укладення, якщо інше не передбачено цим Договором, та після перебігу 11 місяців впродовж першого року дії цього договору починаючи з дати укладення цього Договору в залежності із ставок FIDR і просить визнати недійсними саме ці умови кредитного договору. Також позивач посилається на обман з боку Банку і нечесну підприємницьку практику з боку Банку включенням даних несправедливих умов до кредитного договору.

Враховуючи наведене відсутні підстави для закриття провадження у справі, яка переглядається в апеляційному порядку у зв`язку з набранням законної сили рішення у справі № 522/8547/14-ц.

Відповідно до п. 3 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Передаючи в іпотеку належне йому нерухоме майно з метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору та сплачуючи протягом тривалого часу (майже шість років до звернення до суду з позовом у травні 2014 року у справі № 522/8547/14-ц) періодичні фіксовані платежі згідно умов договору, позивач погоджувався з умовами кредитного договору та взагалі тричі укладав з ЗАТ «ОТП «Банк» кредитні договори №МL-500/199/2006 від 05.12.2006 року, № МL-500/015/2007 від 20.02.2007, № МL- 500/089/2008 від 25.06.2008 року, кожен з яких виконував протягом тривалого часу і частково виконав.

Враховуючи наведене у сукупності немає підстав для висновку, що волевиявлення ОСОБА_1 при укладення кредитного договору не було вільним або ж мав місце дефект волевиявлення з боку позичальника і що сам укладений кредитний договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У пунктах 2 та 3 частини № 1 кредитного договору № МL-500/089/2008 від 25.06.2008 року доступно та зрозуміло передбачено: суму кредитування 120 000 доларів США; строк кредитування до 25.06.2023 року, річну базу нарахування процентів - 360 днів у році, цільове призначення Кредиту - на споживчі цілі, номер поточного рахунку, плаваючу процентну ставку, яка складається з фіксованого відсотку - 5,49% + FIDR ( процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб, у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщується в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватися банком (збільшуватися чи зменшуватися) в порядку передбаченому цим договором.

У п.п. 1.4.1.1.2 - 1.4.1.1. чітко визначено, що у разі застосування Банком плаваючої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються як FIDR + фіксований відсоток - 5,49% з річної бази нарахуваня процентів. За базовий FIDR сторони приймають ставку FIDR, діючу на момент укладення цього договору.

Оскільки у додатку № 1 до кредитного договору зазначено процентну ставку за користування кредитом - 13,99 %, то з урахуванням визначеного сторонами базового фіксованого відсотку - 5,49%, вбачається, що базова ставка FIDR на час укладення кредитного договору 25.06.2008 року становить 8,5% (13,99% - 5,49 %).

При цьому розмір, як зазначено у 1.4.1.1.3 частини № 2 кредитного договору плаваюча процента ставка підлягає корегуванню після перебігу кожного календарного 12 місяця з дати укладення, якщо інше не передбачено цим Договором.

Підпукнтом 1.4.1.1.4 частини № 2 кредитного договору передбачено, що плаваюча процента ставка за користування Кредитом впродовж першого року дії цього Договору підлягає корегуванню після перебігу 11 календарного місяця починаючи з дати укладення цього Договору.

Підпукнтом 1.4.1.1.5 цього ж Договору плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов цього Договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 місячного періоду дії попередньої Плаваючої процентної ставки, стосовно всієї непогашеної суми Кредиту без ухвалення будь-яких додаткових договорів до цього Договору.

Згідно з підпуктом 1.4.1.1.6 частини № 2 Договору сторони домовилися, що протягом цього Договору Позичальник може з`ясовувати суми нарахованих процентів, що належать до сплати Позичальником відповідно до умов цього Договору, у приміщенні Банку - філії або відділенні Банку, у якому Позичальнику відкривався Поточний рахунок.

Додатком до кредитного договору є графік платежів за договором, який підписаний кредитором та позичальником ОСОБА_1 і в якому чітко прописано розмір щомісячних платежів за тілом кредиту - 1 412,21 доларів США, який включає в себе розмір тіла кредиту та процентів за користування кредитом. При цьому у додатку деталізовані всі суми протягом всього строку кредитування - 180 місяців - до 25.06.2023 року, які підлягають сплаті щомісяця. Окремо у додатку № 1 зазначені всі супутні витрати при оформлені кредиту в загальній сумі 4 988,78 грн., зокрема - за послуги нотаріуса, на укладення договорів страхування майна, послуги оцінювача, розрахунково-касове обслуговування.

Тобто позичальнику банком була надана повна інформація про умови надання кредиту, його вартості та інших супутніх послуг і тарифах до них.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги особливість повернення кредиту за кредитним договором від 25.06.2008 року, зокрема через ануїтетну систему погашення кредиту, необхідна інформація щодо сукупної вартості кредиту зазначена безпосередньо у кредитному договорі і додатку до нього, який є невід`ємною частиною кредитного договору. Інформація про сукупну вартість кредиту, розмір та складові процентної ставки, механізм її розрахунку, яка міститься безпосередньо в кредитному договорі та додатку до нього, цілком узгоджується з вимогами до змісту інформації, які визначені у Правилах надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року.

При цьому судова колегія звертає увагу, що згідно із Застереженням до п.п. 1.4. з підпунктами цього Договору, Сторони повністю ознайомлені та цілком згодні з Порядком визначення плати за Кредит та окремими елементами цього порядку.

Дане застереження, як складова умова кредитного договору, позивачем у встановленому порядку, не оскаржена.

Крім даного застереження у кредитному договорі міститься застереження зі змісту якого вбачається посилання на графік платежів, як складової частини кредитного договору, та зокрема обов`язки позичальника щодо сплати процентів, які випливають з графіку (зокрема між підпунктами 1.5.1.2 та 1.5.1.31).

Отже, твердження апелянта про те, що при укладенні спірного правочину банк не дотримав істотних умов договору щодо надання йому, як позичальнику, повної інформації про умови кредиту і той був введений Банком в оману внесенням до кредитного договору умов щодо встановлення Банком плаваючої процентної ставки з можливістю її коригування після перебігу кожного 12 місяця з дати укладення, якщо інше не передбачено цим Договором, та після перебігу 11 місяців впродовж першого року дії цього Договору починаючи з дати укладення цього Договору в залежності із ставок FIDR, не узгоджуються з встановленими у справі обставинами, суперечать доказам, які містяться в матеріалах справи і тому на увагу не заслуговують.

За змістом статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 цього Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Згідно норм ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України: зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення ( ч. 1 ст. 229 цього Кодексу ), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до роз`яснення даного в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року за № 9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України в редакції, що діяла на час звернення до суду з позовом та ч.3 ст. 12 , ч.1 ст. 81 ЦПК України в діючий редакції на час ухвалення судового рішення по суті заявлених вимог, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, предметом доказування у цій категорії справ (визнання окремих умов кредитного договору недійсними внаслідок обману) є додержання сторонами в момент укладення договору вимог закону, а не виконання цього договору, окремі умови якого оспорюються, вже після його укладення і часткового виконання на протязі тривалого часу, укладення іпотечного договору з метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору і передачі Банку позичальником нерухомого майна, укладення між сторонами справи інших аналогічних кредитних договорів та договору іпотеки для забезпечення виконання позичальником.

Однак таких обставин позивачем у справі не доведено.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відмову у заявлених вимогах через недоведеність обставин, на які позивач посилався в якості обґрунтувань заявлених вимог, відповідає встановленим у справі обставинам та заснований на законі.

Висновок районного суду про залишення без задоволення клопотання позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи для з`ясування належності позивачу підпису на кредитній заявці від 25.06.2008 року; інформаційному листку від 20.05.2008 року; повному розрахунку суми кредиту на семи аркушах; додатку № 3 Інформація про фінансування Поручителя; додатку №2 Реструктуризація боргу по кредиту; додатку №1 Кредити в інших банках; анкеті-заяві №б/н; додатку №3 кредитна історія; додатку №2 Анкети-заяви фізичної особи СПД на отримання кредиту; додатку №1 анкети-заява на отримання кредиту без застави для оплати витрат по іпотечному кредиту; анкети-заяви № б/н фізичної особи на отримання іпотечного кредиту; додатку №1 до інформаційного листка, з посиланням на те, що почеркознавча експертиза вищевказаних документів не стосується предмету доказування, адже позивач оспорює певні положення кредитного договору, при тому, не оспорюючи самого факту підписання ним цього кредитного договору є вірним.

Судова колегія констатує, що само по собі не розуміння або невірне розуміння позичальником запропонованих банком умов кредитного договору в момент укладення щодо витрат на його обслуговування та здорожчання, не є обманом зі сторони банку.

Зі змісту кредитного договору вбачається, що сторони чітко визначили умови кредитного договору.

Таким чином, обставини, на які посилався позивач (фактично текст окремих пунктів оскаржуваного договору), не свідчать про те, що:

-підприємницька практика відповідача, як кредитора, була нечесною та ввела позивача в оману щодо обставин, які вплинули на вчинення нею спірного правочину;

-умови спірного кредитного договору для позивача були несправедливими та що наслідком цих умов став істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача;

-відсоткова ставка та сукупна вартість кредиту, що були закладені сторонами у кредитному договорі та були відомі позичальнику, є тими обставинами, які обов`язково мали б перешкодити позивачу укласти спірний кредитний договір, а банк навмисно і цілеспрямовано своїми винними діями щодо відсоткової ставки та вартості кредиту ввів його в оману і це вплинуло на укладення позивачем спірного правочину, який він добровільно виконував більше ніж 6 років і звернувся з вказаними вимогами до суду лише після намагання банку стягнути кредитну заборгованість.

На думку колегії суддів позивачем не доведено наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких позичальника, як вважає позивач, введено в оману, і сам факт обману.

Посилання ОСОБА_1 про невідповідність відповідних пунктів кредитного договору вимог законодавства про захист прав споживачів і обмеження його цивільних прав є неспроможними, оскільки не узгоджуються з обставинами справи, які свідчать про зрозумілість умов кредитного договору і вільне волевиявлення сторін і зокрема позичальника при його укладенні, про відсутність факту обману позичальника з боку банку, виконання банком умов кредитного договору шляхом видачі кредиту позичальнику, який забезпечив виконання прийнятих зобов`язань передачею в іпотеку належного йому нерухомого майна і після цього протягом наступних 6 років здійснював повернення тіла кредиту та сплату процентів. Крім того, позивач уклав з даним Банком одразу три кредитні договори, які також виконував протягом тривалого часу і частково виконав.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, у суду першої інстанції, не було правових і фактичних підстав для задоволення пред`явленого ОСОБА_1 позову виходячи з наведених ним обґрунтувань.

При таких обставинах, районний суд дійшов до вірного висновку про відповідність оскаржуваних положень кредитного договору законодавству та про відсутність доказів введення банком позичальника в оману під час укладення кредитного договору в частині оскаржуваних окремих положень договору.

Доводи апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_1 про неврахування районним судом, що при укладенні кредитного договору банк ввів позичальника в оману щодо істотних умов укладеного договору є безпідставними, оскільки спростовуються сукупністю досліджених судом при розгляді справи доказів, та зводяться до незгоди з висновками районного суду щодо їх оцінки.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Євценка Романа Ігоровича - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 09.09.2020 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова