ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8474/20 Справа № 215/3464/20 Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я. А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 липня 2020 року, яке постановлено суддею Квятковським Я.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 23 липня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПрАТ «ПівнГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 204 033,60 грн. у зв`язку з отриманим професійним захворюваннями на виробництві внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 04 червня 2020 року позивачу первинно було встановлено 60% втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 липня 2020 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь позивача 90 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 899,99 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та збільшення розміру стягнутої з відповідача на його користь моральної шкоди до заявленої ним суми, посилаючись на те, що суд при визначенні розміру моральної шкоди не врахував характер і тривалість його моральних страждань, незворотність негативних наслідків спричинених професійним захворюванням та характер немайнових витрат.

Вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач ПрАТ «ПівнГЗК» зазначає про те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач працював з 12 квітня 1990 року по 15 лютого 2010 року на посаді помічника машиніста екскаватора, з 15 лютого 2010 року по 27 грудня 2019 року - машиністом екскаватора на ВАТ «ПівнГЗК, правонаступником якого є ПрАТ «ПівнГЗК». 27 грудня 2019 року позивача звільнено за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (а.с. 30-33).

Згідно п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 25 березня 2020 року, ОСОБА_1 працюючи машиністом екскаватора на підприємстві відповідача, здійснював роботи з керування екскаватором при розробці вибою, навантаженні гірничої маси в транспортні засоби та з ремонту механізмів, вузлів та обладнання екскаватора під час його зупинки. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди та технологічного устаткування підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації, пилу з вмістом лі оксиду кремню від 10% до 70% (а.с. 23).

Відповідно до п. 18 Акту, причиною професійного захворювання позивача є перевищення еквівалентного рівня віброприскорення та перевищення в повітрі робочої зони гранично допустимої концентрації аерозолю переважно фіброгенної дії з вмістом кремнію діоксиду (а.с. 23).

Висновком МСЕК від 04 червня 2020 року позивачу первинно було встановлено 60% втрати професійної працездатності, з них: 40% - вібраційна хвороба та 20 % - по Хозл, ІІІ група інвалідності (а.с. 25).

Суд, частково задовольняючи позов позивача до ПрАТ «ПівнГЗК», виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язані з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. 153 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, однак, не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів з 1990 року по 2019 року, при цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці не знімають з відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди.

Однак, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, не в повній мірі враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Як вбачається з матеріалів справи, працюючи в умовах впливу шкідливих факторів, позивач втратив 60% професійної працездатності, внаслідок отриманого професійного захворювання позивач постійно відчуває фізичні страждання, біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, тривоги, дратливості. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, тривалість його праці на підприємстві відповідача ПрАТ «ПівнГЗК», відсоток втрати професійної працездатності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПрАТ «ПівнГЗК» збільшивши його з 90 000 гривень до 120 000 гривень.

У зв`язку із збільшенням розміру стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди підлягає збільшенню стягнутий судом першої інстанції розмір судового збору, з огляду на наступне.

Згідно положення, закріпленого в п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року, справа № 761/11472/15-ц.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо збагачувальний комбінат»і збільшити його з 899,99 гривень до 1 200 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, рішення суду - зміні в частині розміру моральної шкоди, та збільшення його з 90 000 грн. до 120 000 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 липня 2020 рокузмінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 90 000 грн. до 120 000 (сто двадцять тисяч) грн.

Рішення суду змінити, збільшивши розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо збагачувальний комбінат»на користь держави судового збору з 899 гривень 99 копійок до 1 200 (одна тисяча двісті) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2020 року.

Головуючий:

Судді: