КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Підпалий В.В.
Номер провадження № 22-ц/824/9559/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Громадської спілки «Українська асоціація футболу», подану представником Коцюбко Іриною Володимирівною, на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, відповідно до якої просили вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Громадській спілці «Українська асоціація футболу» та будь-якому з її уповноважених представників до прийняття рішення по суті позову, який буде поданий у відповідності до норми ЦПК України:

- вчиняти будь-які дії (подавати заяви, документи звернення тощо), спрямовані на реєстрацію будь-яких змін до Статуту юридичної особи - Громадська спілка «Українська асоціація футболу»;

- вчиняти будь-які дії (подавати заяви, документи, звернення тощо), спрямовані на реєстрацію будь-яких змін керівних органів юридичної особи - Громадська спілка «Українська асоціація футболу»;

- надавати право участі в засіданнях та голосуваннях (чи інших формах прийняття рішень) Виконавчого комітету та інших керівних органів Громадської спілки «Українська асоціація футболу» ОСОБА_19, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як членам Виконкому УАФ, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як першим віце-президентам УАФ, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 як віце-президентам УАФ;

- вчиняти дії по недопущенню до участі в засіданнях та голосуваннях (чи інших формах прийняття рішень) Виконавчого комітету та інших керівних органів Громадської спілки «Українська асоціація футболу» ОСОБА_27, ОСОБА_12 та ОСОБА_6 як віце-президентів УАФ, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 як членів Виконкому УАФ;

- вчиняти будь-які дії по недопущенню реалізації прав Громадської спілки «Федерації футболу м. Києва» як члена Громадської спілки «Українська асоціація футболу»;

- заборонити всім органам державної реєстрації, їх посадовим та службовим особам, в тому числі Міністерству юстиції України, його департаментам, структурним підрозділам, територіальним органам, а також Державному підприємству «Національні інформаційні системи» будь-якими іншим суб`єктам та особам наступне: реєструвати будь-які зміни до Статуту юридичної особи - Громадська спілка «Українська асоціація футболу»; реєструвати будь-які зміни керівних органів юридичної особи - Громадська спілка «Українська асоціація футболу».

Заявники вказували, що мають намір звернутись до суду з позовом до Громадської спілки «Українська асоціація футболу» про визнання неправомірними та скасування рішень XXIII Конгресу Громадської спілки «Українська асоціація футболу» щодо виключення Громадської спілки «Федерації футболу м. Києва» зі складу членів ГС «УАФ», внесення змін до складу керівних органів ГС «УАФ» та щодо внесення змін до Статуту ГС «УАФ», відносно якої подана заява про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2020 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено.

Заборонено Громадській спілці «Українська асоціація футболу» та будь-якому з її уповноважених представників до прийняття рішення по суті позову, який буде поданий у відповідності до норми ЦПК України:

- вчиняти будь-які дії (подавати заяви, документи, звернення тощо), спрямовані на реєстрацію будь-яких змін до Статуту юридичної особи - Громадська спілка «Українська асоціація футболу»;

- вчиняти будь-які дії (подавати заяви, документи, звернення тощо), спрямовані на реєстрацію будь-яких змін керівних органів юридичної особи - Громадська спілка «Українська асоціація футболу»;

- надавати право участі в засіданнях та голосування (чи інших формах прийняття рішень) Виконавчого комітету та інших керівних органів Громадської спілки «Українська асоціація футболу» ОСОБА_19, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як членам Виконкому УАФ, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як першим віце-президентам УАФ, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 як віце-президентам УАФ;

- вчиняти дії по недопущенню до участі в засіданнях та голосуваннях (чи інших формах прийняття рішень) Виконавчого комітету та інших керівних органів Громадської спілки «Українська асоціація футболу» ОСОБА_27, ОСОБА_12 та ОСОБА_6 як віце-президентів УАФ, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 як членів Виконкому УАФ;

- вчиняти будь-які дії по недопущенню реалізації прав Громадської спілки «Федерації футболу м. Києва» як члена Громадської спілки «Українська асоціація футболу».

Заборонено всім органам державної реєстрації, їх посадовим та службовим особам, в тому числі Міністерству юстиції України, його департаментам, структурним підрозділам, територіальним органам, а також Державному підприємству «Національні інформаційні системи» будь-яким іншим суб`єктам та особам наступне:

- реєструвати будь-які зміни до Статуту юридичної особи - Громадська спілка «Українська асоціація футболу»;

- реєструвати будь-які зміни керівних органів юридичної особи - Громадська спілка «Українська асоціація футболу».

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ГС «Українська асоціація футболу» - Коцюбко І.В. подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що справа про скасування рішення Конгресу Громадської спілки «Українська асоціація футболу» не підсудна суду першої інстанції, що постановив оскаржувану ухвалу посилаючись на правові висновки, викладені в Постанові Верховного суду від 20 листопада 2019 року у справі №757/11542/17-ц, відповідно до яких Статутом Громадської спілки «Федерація футболу України» передбачений порядок оскарження внутрішніх спорів між Федерацією футболу України і її членами, та органи, які здійснюють футбольне правосуддя, а тому позов про визнання протиправними та скасування рішення Громадської спілки «Федерація футболу України» не може бути розглянутий в судовому порядку будь-якої юрисдикції.

Апелянт вказує, що виходячи з наведеного, забезпечення позову в цій справі є грубим втручанням держави в самоврядну та добровільну діяльність.

Також, апелянт зазначає, що заявники, маючи намір звернутись до суду із позовом до Громадської спілки «Українська асоціація футболу» про визнання неправомірними та скасування рішень XXIII Конгресу Громадської спілки «Українська асоціація футболу», просили забезпечити позов до подання позовної зави способом, який є тотожним із майбутніми позовними вимогами та дублює їх.

Окрім того, судом першої інстанції подібними діями вчинено втручання в діяльність громадських організацій, чим порушено принцип «Належного урядування», вимоги Конституції України, Законів України, загальновизнаних правових принципів та внутрішніх документів УАФ.

Також апелянт вважає, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд фактично втрутився у внутрішню діяльність громадської організації, а заходи забезпечення позову, які були заявлені позивачами не є співмірними із майбутніми вимогами та не забезпечать прав та інтересів заявників в майбутньому. Оскільки питання виключення громадської організації «Федерація футболу міста Києва» знаходиться в площені інтересів зазначеної спілки, питання внесення змін до складу органів управління Української асоціації футболу стосується цієї спілки та осіб щодо яких такі рішення ухвалювалися, а заявники не займали будь-яких посад і не призначалися на будь-які посади, тобто конгрес, як вищий орган управління ГО «УАФ» щодо них особисто ніяких рішень не ухвалював, а тому і не міг їх порушити.

Посилається апелянт й на порушення оскаржуваною ухвалою прав інших осіб, що можуть отримати статус учасника справи і які не були зазначені як зацікавлені особи, однак судом було вирішено питання про їх права та обов`язки, зокрема, ОСОБА_19 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_27 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Виходячи з наведеного, апелянт просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Цилюрик О.В., відповідно до якого, остання не погоджується із доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню та просила залишити подану апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, виходячи з наступного.

Представник заявників у відзиві зазначає, що порядок оскарження рішень Конгресу ГС «УАФ» визначено в Статуті ГС «УАФ», де зазначено, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності Конгресу здійснюється шляхом подання скарги/заяви у відповідності до діючого законодавства України ( п.3 ст. 15 Статуту), а з вказаного виходить, що єдиним можливим шляхом оскарження рішень Конгресу УАФ є звернення до загальних судів в порядку, визначеному чинним законодавством.

Посилаються представник й на те, що судом першої інстанції 25 червня 2020 року відкрито провадження за позовною заявою осіб, які подали заяву про забезпечення позову та встановлено, що спір виник із цивільно-правових відносин, а тому належить до компетенції місцевих загальних судів та має розглядатись в порядку цивільного судочинства. Зазначена ухвала відповідачем у справі не оскаржувалася.

Також вказано, що абсолютно неправильним та безпідставним є висновок апелянта про те, що вжиті заходи забезпечення позову є тотожними із майбутніми позовними вимогами, оскільки позивачі звернулись до суду з позовом про визнання неправомірними та скасування рішень, а клопотання забезпечення позову містило вимоги щодо заборони вчиняти дії направленні на реалізації рішень, ухвалених конгресом до вирішення спору судом по суті, а отже й тотожності не вбачається.

Зазначають, що метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову.

Достатнім обґрунтуванням для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Зокрема, посилаються на ту обставину, що з розділу «Члени УАФ» на офіційному веб-сайті апелянта було вилучено інформацію щодо членства ГО «Федерації футболу міста Києва», а тому заявники вважають, що апелянтом вже було вчинено дії по недопущенню реалізації прав Громадської спілки «Федерації футболу м. Києва», як члена Громадської спілки «Українська асоціація футболу», чим прямо порушено вимоги ухвали про забезпечення позову.

При апеляційному розгляді справи представник Громадської спілки «Українська асоціація футболу», Коцюбко І.В. підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі та просила її задовольнити, оскільки вважає постановлену у справі ухвалу такою що не відповідає нормам матеріального права та ухвалена з порушенням процесуального законодавства.

Представник ОСОБА_1 , , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , адвокат О.В. заперечила щодо доводів викладених в апеляційній скарзі та просила її залишити без задоволення, а судове рішення у справі без змін.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників по справі, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову мотивував своє рішення тим, що предметом позову, з яким мають намір звернутись заявники, є визнання неправомірними та скасування рішень ХХІІІ Конгресу Громадської спілки «Українська асоціація футболу» щодо виключення Громадської спілки «Федерації футболу м. Києва» зі складу членів УАФ, внесення змін до складу керівних органів УАФ та щодо внесення змін до Статуту УАФ, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що заявниками обрано правильний та допустимий спосіб забезпечення позову, який забезпечить збалансованість інтересів сторін, є співмірним з вимогами майбутнього позову, та спроможний забезпечити виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Апеляційний суд вважає зазначений висновок суду першої інстанції необґрунтованим виходячи зі наступного.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом пункту 1 та 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або)грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до пункту 2 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року вказано, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст.152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року, міститься роз`яснення, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як зазначено в п. 4 Рішення Конституційного Суду від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

У пунктах 5.5. - 5.10. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22 січня 2020 року у справі № 923/826/19 зазначено: "При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Оскільки у даному випадку позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (наведена правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18)".

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що "…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.".

Так, з матеріалів справи вбачається, що заявники звернулись до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, відповідно до якої просили вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Громадській спілці «Українська асоціація футболу» та будь-якому з її уповноважених представників до прийняття рішення по суті позову, який буде поданий у відповідності до норми ЦПК України:

- вчиняти будь-які дії (подавати заяви, документи звернення тощо), спрямовані на реєстрацію будь-яких змін до Статуту юридичної особи - Громадська спілка «Українська асоціація футболу»;

- вчиняти будь-які дії (подавати заяви, документи, звернення тощо), спрямовані на реєстрацію будь-яких змін керівних органів юридичної особи - Громадська спілка «Українська асоціація футболу»;

- надавати право участі в засіданнях та голосуваннях (чи інших формах прийняття рішень) Виконавчого комітету та інших керівних органів Громадської спілки «Українська асоціація футболу» ОСОБА_19, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як членам Виконкому УАФ, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як першим віце-президентам УАФ, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 як віце-президентам УАФ;

- вчиняти дії по недопущенню до участі в засіданнях та голосуваннях (чи інших формах прийняття рішень) Виконавчого комітету та інших керівних органів Громадської спілки «Українська асоціація футболу» ОСОБА_27, ОСОБА_12 та ОСОБА_6 як віце-президентів УАФ, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 як членів Виконкому УАФ;

- вчиняти будь-які дії по недопущенню реалізації прав Громадської спілки «Федерації футболу м. Києва» як члена Громадської спілки «Українська асоціація футболу»;

- заборонити всім органам державної реєстрації, їх посадовим та службовим особам, в тому числі Міністерству юстиції України, його департаментам, структурним підрозділам, територіальним органам, а також Державному підприємству «Національні інформаційні системи» будь-якими іншим суб`єктам та особам наступне: реєструвати будь-які зміни до Статуту юридичної особи - Громадська спілка «Українська асоціація футболу»; реєструвати будь-які зміни керівних органів юридичної особи - Громадська спілка «Українська асоціація футболу» (а.с.000).

Так, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання» громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Громадське об`єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка.

Громадська спілка - це громадське об`єднання, засновниками якого є юридичні особи приватного права, а членами (учасниками) можуть бути юридичні особи приватного права та фізичні особи.

Громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

За нормами статті 3 Закону «Про громадські об`єднання» громадські об`єднання утворюються і діють на принципах, зокрема, добровільності, самоврядності, рівності перед законом.

Добровільність передбачає право особи на вільну участь або неучасть у громадському об`єднанні, у тому числі в його утворенні, вступі в таке об`єднання або припиненні членства (участі) в ньому, а самоврядність передбачає право членів (учасників) громадського об`єднання самостійно здійснювати управління діяльністю громадського об`єднання відповідно до його мети (цілей), визначати напрями діяльності, а також невтручання органів державної влади, інших державних органів, у діяльність громадського об`єднання, крім випадків, визначених законом.

Громадська спілка «Федерація футболу м. Києва» є громадським об`єднанням фізкультурно-спортивного спрямування, організацією зі статутом юридичної особи, створеною відповідно до Закону України «Про громадські об`єднання» та іншого законодавства України.

Відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань громадська спілка «Федерація футболу міста Києва» зареєстрована як спілка об`єднання громадян 09 липня 1997 року та з 01 грудня 2017 року керівником (головою правління) є Кочетов Ігор Миколайович , який відповідно до положень статуту і уповноважений представляти інтереси даної громадської спілки в зносинах з державними органами влади та іншими громадськими організаціями - юридичними особами. ГРОМАДСЬКА СПІЛКА "ФЕДЕРАЦІЯ ФУТБОЛУ М. КИЄВА"

Як вбачається із тексту поданої заяви про забезпечення позову до подачі позову, заявники вказують, що майбутній позов спрямований не на захист прав та інтересів заявників, а стосується захисту прав та інтересів Громадської спілки «Федерація футболу м. Києва», однак заявники, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову не зазначили правові підстави звернення до суду в інтересах ГС «ФФК», не зазначили свої повноваження в частині обрання їх, на час звернення до суду із вказаною заявою, до керівних органів вказаної спілки, не зазначили, яким чином ухваленні конгресом рішення стосуються їх прав та інтересів зазначених осіб. При цьому не послалися заявники і на те, якими конкретно внесеними змінами до складу органів управління ГС «Української асоціації футболу» порушуються їх права та інтереси, і не вжиття заходів забезпечення яких може в подальшому призвести до не можливості виконання рішення у позові який позивачі мають намір подати.

Із вказаного вбачається, що суд першої інстанції не перевірив наявність спору між заявниками у даній справі та відповідачем Громадською спілкою «Українська асоціація футболу», оскільки, як було встановлено при розгляді вказаної справи апеляційним судом, майбутні позовні вимоги не стосуються захисту прав та інтересів заявників у даній справі.

Будь-яких доказів того, що Громадська спілка «Федерація футболу м. Києва» уповноважувала заявників на звернення до суду за захистом її прав до суду надано також не було.

Крім того забезпечуючи вказаний позов у спосіб зазначений заявниками, останні не зазначили у заяві осіб, які займають керівні посади в ГС «УАФ» та щодо яких конгресом ухваленні відповідні рішення щодо призначення їх на посади, та звільнення з посад інших осіб, таким чином суд постановив ухвалу, яка впливає на права та інтереси осіб, які не були стороною вказаної справи.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване судове рішення не можна визнати законним та обґрунтованим в розумінні ст.263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадської спілки «Українська асоціація футболу», подану представником Коцюбко Іриною Володимирівною задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2020 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено23 жовтня 2020 року

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв