ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю Домо-Буд на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю АТИС БИЛДИНГ ГРУПП до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості шляхом визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

09 жовтня 2017 року ТОВ АТИС БИЛДИНГ ГРУПП звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 борг за договором позики від 05 квітня 2017 року в розмірі 950000 грн. (а.с.3-5). 26 жовтня 2017 року позивач подав уточнену заяву, відповідно до якої просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором позики від 05 квітня 2017 року визнати за позивачем право власності на об`єкт незавершеного будівництва будівельною готовністю 9,54%, загальною площею 2267,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с.14-15).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року позовну заяву ТОВ «АТИС БИЛДИНГ ГРУПП» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості шляхом визнання права власності задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Договором позики від 05 квітня 2017 року визнано за ТОВ «АТИС БИЛДИНГ ГРУПП», право власності на об`єкт незавершеного будівництва, будівельною готовністю 9,54%, загальною площею 2267,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 01, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , судовий збір у розмірі 8000 грн. в рівних частинах на користь ТОВ «АТИС БИЛДИНГ ГРУПП» (а.с.21-24).

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ ДОМО-БУД, яке вважає, що його права порушені зазначеним рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог (а.с.28-31).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що апелянт є єдиним законним власником об`єкта незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 . При розгляді справи, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, які полягають у порушені правил виключної підсудності. Суд першої інстанції при розгляді справи припустився порушень норм матеріального права в частині звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна за договором позики. Крім того, судом не досліджено повно та всебічно обставин укладання між ТОВ АТИС БИЛДИНГ ГРУПП та ОСОБА_2 . Договору позики від 05.04.2017 за неналежне виконання умов якого, ТОВ АТИС БИЛДИНГ ГРУПП через оскаржуване рішення суду набуло право власності на спірне нерухоме майно.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 квітня 2017 року у м. Дніпрі між ТОВ «АТИС БИЛДИНГ ГРУПП» та ОСОБА_2 укладено Договір позики.

У відповідності до умов п. п. 1, 2 Договору позики від 05 квітня 2017 року ТОВ «АТИС БИЛДИНГ ГРУПП» передало, а ОСОБА_2 прийняв у власність 950000 гривень. В свою чергу ОСОБА_2 зобов`язався повернути позивачу суму позики у повному розмірі на умовах, передбаченим Договором до 05 червня 2017 року включно.

Згідно з п. 4 вказаного Договору в разі, коли позичальник, ОСОБА_2 , не поверне позичені гроші у встановлений строк, позикодавець, ТОВ «АТИС БИЛДИНГ ГРУПП», вправі стягнути заборгованість в безспірному порядку. Документом, що підтверджує безспірність заборгованість позивальника та встановлює прострочення виконання зобов`язання буде вважатися цей Договір.

Пунктом 5 цього Договору передбачено, що згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу позикодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

05 квітня 2017 року між ТОВ «АТИС БИЛДИНГ ГРУПП» та ОСОБА_1 укладено Договір поруки.

У відповідності до умов п. п. 1.1., 1.2. цього Договору, відповідач, ОСОБА_1 , зобов`язався перед позивачем, відповідати у повному обсязі за своєчасне і повне виконання позичальником, ОСОБА_2 , зобов`язань по Договору позики від 05 квітня 2017 року, а саме за своєчасне повернення позики в у розмірі 950000 гривень не пізніше 05 червня 2017 року.

Відповідно до п. п. 1.4., 2.1. даного Договору відповідальність боржника та поручителя щодо виконання основного зобов`язання є солідарною. У випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором позикодавець має право пред`явити свої вимоги до поручителя, а поручитель зобов`язується негайно виконати основне зобов`язання боржника.

Пунктом 4.2 цього Договору передбачено, що усі спори, що можуть мати місце, вирішуються шляхом проведення переговорів, а за неможливості досягнення згоди в судовому порядку відповідно до норм чинного законодавства України.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та наданими суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заяв про визнання позову, відповідачі не виконали свої зобов`язання щодо повернення боргу у визначений Договором позики від 05 квітня 2017 року строк, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Таким чином, боржник, ОСОБА_2 за договором позики від 05 квітня 2017 року своїх зобов`язань перед кредитором не виконав, у зв`язку з чим, він несе обов`язок повернення суми позики за вказаним Договором в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись ст. 509, 525, 526, 543, 548, 553, 554, 559, 610-612, 615, 1049 ЦК України виходив із того, що суду не було надано відповідачами будь-яких підтверджень про можливість повернення заборгованості позивачу грошовими коштами, а тому суд дійшов висновку про можливість погашення заборгованості шляхом визнання за позивачем права власності на об`єкт незавершеного будівництва будівельною готовністю 9,54%, загальною площею 2267,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , за наявним визнанням позову відповідачем, ОСОБА_2 .

Колегія суддів з такими висновками не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1, 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1-3, 6 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Постановлене судове рішення зазначеним критеріям не відповідає.

Згідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва.

Стаття 182 ЦК України передбачає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 4 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності на нерухоме майно підлягає обов`язковій державній реєстрації.

Згідно ст. 19 Закону підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, в тому числі, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Під проектом слід розуміти, залежно від категорії об`єкта будівництва, відповідний склад документації, визначеної ст. 1, 7 та 8 Закону України "Про архітектурну діяльність", отриманої відповідно до ст. 29, 31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до ст. 27, 30 зазначеного Закону.

Стаття 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" передбачає, що державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, місцевих правил забудови населених пунктів, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами.

Крім того, відповідно до п. 5 Положення Інспекція має право здійснювати захист у суді своїх прав та законних інтересів, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 ЦПК України органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі в справі або взяти участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у цивільному процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна нерухомість не тільки не була здана в експлуатацію, а навіть не була завершена будівництвом.

З огляду на викладене, судом першої інстанції не вирішено питання, щодо залучення Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю та міської ради до участі у справі.

Не перевірено чи порушуються права інших осіб.

Відповідно до діючого законодавства, визнання судом права власності на будівництво можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об`єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

З матеріалів справи вбачається, що звернення до Дніпровської міської ради з питання щодо прийняття в експлуатацію та визнання права власності відсутнє.

З огляду на викладене, колегія суддів не вважає за доцільне розгляд доводи апеляційної скарги, так як зазначені порушення норм матеріального права є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції, відповідно до п.1 ч. 1 ст.376 ЦПК, з відмовою у задоволені позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

У зв`язку з задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, з позивача підлягає стягненню судовий збір на корить ТОВ ДОМО-БУД в розмірі 21375 грн. (а.с.72).

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Домо-Буд- задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю АТИС БИЛДИНГ ГРУПП до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості шляхом визнання права власності - відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю АТИС БИЛДИНГ ГРУПП судовий збір в розмірі 21375 гривень на користь товариства з обмеженою відповідальністю Домо-Буд.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: