Провадження № 2/235/710/20
Справа № 235/928/20
УХВАЛА

про передачу справи на розгляд іншому суду

19 жовтня 2020 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.

за участю секретаря Овчаренко В.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Скок Володимир Сергійович, до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Скок В.В., до ДП «Регіональні електричні мережі» про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 , працюючи на посаді директора Донецької філії ДП «Регіональні електричні мережі», видав наказ № 126 від 29.03.2019 «Про преміювання працівників Донецької філії та встановлення граничного розміру премії за основні результати господарської діяльності за лютий 2019 року». В додатку до вищевказаного наказу наведено перелік працівників Донецької філії ДП «Регіональні електричні мережі», підписаний начальником планово-економічного відділу Донецької філії Горбачовою Л.Е., які підлягали преміюванню. Серед працівників, зазначених у вказаному переліку, які підлягали преміюванню за лютий 2019 року, були також директор Донецької філії Вагіс В.В. та ОСОБА_3 . Крім того, ОСОБА_1 прийнято накази № 176 від 26.04.2019 «Про преміювання газівників Донецької філії та встановлення граничного розміру премії за основні результати господарської діяльності за березень 2019 року» та № 249 від 27.06.2019 «Про преміювання працівників Донецької філії та встановлення граничного розміру премії за основні результати господарської діяльності за травень 2019 року». Серед працівників, які підлягали преміюванню згідно даних наказів за березень та травень 2019 року, була також ОСОБА_3 - дружина ОСОБА_1 23 липня 2019 року посадовими особами Управління захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України складено відносно ОСОБА_1 протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч.1, 2 ст.1727 КУпАП. Протоколи № № 465, 467 та 469 від 23.07.2019 складені нібито за вчинення ОСОБА_1 порушенням вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів (преміювання дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ). Постановою Димитрівського міського суду Донецької області від 12.08.2019 за результатами розгляду вищевказаних адміністративних матеріалів визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.1727 КУпАП, тобто визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, зазначених в 50-ти протоколах про адміністративні правопорушення від 23.07.2019. У тому числі даною постановою суду притягнуто до відповідальності ОСОБА_1 за прийняття наказів про преміювання працівників Донецької філії № 126 від 29.03.2019, № 176 від 26.04.2019, № 249 від 27.06.2019, якими премійовано його дружину ОСОБА_3 . На підставі наказу в.о. генерального директора ДП «Регіональні електричні мережі» Білоуса С.М. № 40-аг від 15.08.2019 затверджено склад комісії та доручено проведення внутрішнього службового розслідування щодо вчинення директором Донецької філії ДП «Регіональні електричні мережі» ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією та порушень Антикорупційної програми. За результатами внутрішнього службового розслідування, Комісією складено Акт внутрішнього службового розслідування щодо вчинення директором Донецької філії ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією та порушень Антикорупційної програми ДП «Регіональні електричні мережі» від 10.09.2019р. На підставі наказу в.о. генерального директора ДП «Регіональні електричні мережі» Білоуса С.М. № 106-к від 16.09.2019 «Про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 звільнено з посади директора Донецької Філії ДП «Регіональні електричні мережі» за одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівником філії (п.1 ст.41 КЗпП України). В обґрунтування одноразового грубого порушення у вказаному наказі зазначено про порушення позивачем п.п.5.7., 7.1. Положення про Донецьку філію ДП «Регіональні електричні мережі», а саме невиконання наказу в.о. генерального директора ДП «Регіональні електричні мережі» від 06.02.2019 № 22-ос та видання наказу директором Донецької Філії ДП «Регіональні електричні мережі» від 29.03.2019 № 126, що зафіксовано в Акті від 09.09.2019 внутрішнього службового розслідування щодо вчинення директором Донецької Філії ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, та порушення Антикорупційної програми ДП «Регіональні електричні мережі», проведеного відповідно до наказу в.о. генерального директора ДП «Регіональні електричні мережі» від 15.08.2019 № 40-аг зі змінами, внесеним наказом від 29.08.2019 № 42-аг. Постановою Донецького апеляційного суду від 31.10.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Димитровського міського суду Донецької області від 12.08.2019 скасовано та провадження у справі закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень. У зв`язку з тим, що наказ в.о. генерального директора ДП «Регіональні електричні мережі» Білоуса С.М. № 106-к від 16.09.2019, яким звільнено ОСОБА_1 з посади директора Донецької Філії ДП «Регіональні електричні мережі» є протиправним (незаконним), ОСОБА_1 вважає за необхідне оскаржити даний наказ до суду. Під час проведення службового розслідування Комісією не встановлено та не доведено, що мало місце одноразове, нетриваюче грубе порушення конкретних трудових обов`язків ОСОБА_1 , не встановлено та не доведено наявність причинного зв`язку між невиконанням позивачем трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення, при обранні виду стягнення відповідачем не враховано ступеня тяжкості вчиненого проступку і заподіяну позивачем шкоду, у разі наявності такої, обставини, за яких вчинено проступок. Враховуючи викладене, у зв`язку з тим, що обставини, на які посилається Комісія в Акті мають системний характері не можуть розцінюватися як одноразове грубе порушення трудових обов`язків, у відповідача були відсутні підстави для звільнення позивача з роботи за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України - одноразового грубого порушення трудових обов`язків. Висновки Комісії про вчинення позивачем порушення антикорупційного законодавства України та Антикорупційної програми підприємства при підписанні наказів про преміювання працівників Донецької філії № 126 від 29.03.2019, № 176 від 26.04.2019, № 249 від 27.06.2019, на підставі яких премійовано дружину позивача ОСОБА_3 , спростовуються висновками Донецького апеляційного суду, викладеними в постанові від 31.10.2019 по справі № 226/2218/19. Відповідальність за нарахування премії керівникам філій підприємства покладалась на відповідний відділ економічного аналізу та безпосередньо на генерального директора, який погоджує розмір премії для керівництва філій. Тобто, в.о. генерального директора ДП «Регіональні електричні мережі» ОСОБА_4 наказом № 22-ос від 06.02.2019 позбавив позивача премії за лютий 2019 року, а наказом № 55-ос від 29.03.2019 затвердив розмір премій керівництву філій в тому числі й позивачу. В свою чергу останній на виконання наказу генерального директора № 55-ос від 29.03.2019 підписав/прийняв наказ № 126 від 29.03.2019 про преміювання працівників Донецької філії ДП «Регіональні електричні мережі». З викладеного вбачається, що наказ № 126 від 29.03.2019, який підписаний/прийнятий позивачем є наслідком прийнятого в.о. генерального директора наказу № 55-ос від 29.03.2019.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 квітня 2020 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Регіональні електричні мережі» про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення справи № 911/4610/15 за заявою ДП «Регіональні електричні мережі» про банкрутство, що розглядається в порядку господарського провадження Північним апеляційним господарським судом, - до набрання законної сили судовим рішенням в цій справі.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2020 року поновлено провадження у справі.

28 липня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Німака В.В. про передачу справи за територіальною юрисдикцією до іншого суду з наступних підстав.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.11.2015р. у справі № 911/4610/15 порушено провадження про банкрутство ДП «Регіональні електричні мережі».

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 6 липня 2020 року у справі винесено за № 911/4610/15 про банкрутство Державного підприємства «Регіональні електричні мережі», якою апеляційні скарги розпорядника майна ДП «Регіональні електричні мережі» арбітражного керуючого Сольського Володимира Степановича, фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , ДП «Регіональні електричні мережі» задоволено, ухвалу господарського суду Київської області від 21.01.2020 по справі № 911/4610/15 скасовано, а справу скеровано до господарського суду Київської області для продовження розгляду на стадію розпорядження майном боржника.

23 липня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача про закриття провадження у справі з тих же підстав, що зазначені й представником позивача.

В судовому засіданні позивач підтримав клопотання про передачу справи за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до іншого суду, заперечував проти закриття провадження у справі.

Представник відповідача ОСОБА_2 підтримала клопотання про закриття провадження у справі, заперечувала проти передачі справи за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до іншого суду з огляду на те, що позивач звернувся до суду з позовом після відкриття справи про банкрутство відповідача.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання відповідача підлягає відхиленню, а клопотання представника позивача - задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17 листопада 2015 року у справі за заявою Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» порушено провадження у справі № 911/4610/15 про банкрутство Державного підприємства «Регіональні електричні мережі»; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст.19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Ухвалою господарського суду Київської області від 21 січня 2020 року провадження у справі № 911/4610/15 про банкрутство Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» закрито; припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою господарського суду Київської області від 17.11.2015р. у справі № 911/4610/15.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 6 липня 2020 року апеляційні скарги розпорядника майна Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» арбітражного керуючого Кузнецової О.В., Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» задоволені; ухвалу господарського суду Київської області від 21.01.2020р. по справі № 911/4610/15 скасовано, а справу № 911/4610/15 скеровано до господарського суду Київської області для продовження розгляду на стадію розпорядження майна боржника.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У частині 1 статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, які передбачено у статті 2 ЦПК України , і до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

19 січня 2013 року набрав чинності Закон України від 22 грудня 2011 року № 4212-VI «Про внесення змін до Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 2343-XII) (за винятком окремих його положень) (далі - Закон № 4212-VI), яким Закон № 2343-XII викладено в новій редакції.

У пункті 11 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2343-XII визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій передбачені Законом № 2343-XII.

Відповідно до статті 9 Закону № 2343-XII справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Частиною четвертою статті 10 Закону № 2343-XII визначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Указана норма кореспондується з положеннями пункту 8 статті 20 ГПК України, яким визначено, що господарським судам підвідомчі справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Такі майнові спори розглядаються та вирішуються господарським судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, встановлених Законом № 2343-XII, у межах провадження у справі про банкрутство без порушення нових справ.

У ГПК України передбачено для господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, підвідомчість усіх майнових спорів, спорів про поновлення на роботі з вимогами до боржників у такій справі.

Із винесенням ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство пов`язуються певні правові наслідки, зокрема: вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів; розгляд вимог конкурсних, забезпечених і поточних кредиторів та вирішення майнових спорів здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 2343-XII; арешт майна боржника чи інші обмеження щодо розпорядження майном боржника можуть застосовуватися виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.

За приписами частини першої статті 17 Закону № 2343-XII у разі, якщо до боржника, щодо якого порушена справа про банкрутство, пред`явлений позов, який ґрунтується на грошових зобов`язаннях боржника, що виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, суди мають у встановленому процесуальним законом порядку приймати такі позовні заяви і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство.

Про офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство розпорядник майна повідомляє суд, який розглядає позовні вимоги конкурсних кредиторів до боржника. Цей суд (суди) після офіційного оприлюднення відповідного оголошення має зупинити позовне провадження та роз`яснити позивачу зміст частини четвертої статті 23 цього Закону, зазначивши про це в ухвалі або в протоколі судового засідання (частина друга вказаної статті).

Якщо позивач не звернувся у тридцятиденний строк з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство, суд, який розглядає позовну заяву, після закінчення тридцятиденного строку з моменту офіційного оприлюднення поновлює позовне провадження та відмовляє у задоволенні позову (частина третя вказаної статті).

У разі звернення позивача із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство після винесення ухвали господарського суду за результатами розгляду цих вимог позовне провадження підлягає припиненню на підставі пункту 2 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (частина четверта вказаної статті).

Якщо у порушенні провадження у справі про банкрутство відмовлено або провадження у справі про банкрутство припинено, позовне провадження підлягає поновленню і позов розглядається по суті (частина п`ята вказаної статті).

У частині шостій статті 17 Закону № 2343-XII зазначено, що положення частин першої - четвертої цієї статті не застосовуються до позовів за вимогами кредиторів, на які не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Стаття 23 Закону № 2343-XII встановлює порядок виявлення кредиторів.

Так, у частині першій указаної статті зазначено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Таким чином, відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство, тобто першим днем перебігу цього строку є день, наступний за днем офіційного оприлюднення такого оголошення.

Після офіційного оприлюднення ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство всі кредитори мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, в порядку статті 23 Закону № 2343-XII незалежно від настання строку виконання зобов`язань.

Відповідно до статті 19 Закону № 2343-XII на вимоги про стягнення заробітної плати не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів (частина п`ята).

Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в ліквідаційній процедурі у шосту чергу. Такі кредитори не беруть участі в представницьких органах кредиторів (зборах та комітеті кредиторів).

Отже, визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення, реалізувати свої права і отримати задоволення своїх вимог та дотримання прав боржника щодо визначення обсягу кредиторської заборгованості та черговості її погашення.

ЦПК України передбачав ситуації, коли таке провадження не могло бути закінчене у цивільному порядку.

Відповідно до частини першої статті 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тобто, на час вирішення питання про можливість подальшого розгляду справи у порядку цивільного судочинства діяло правило, за яким указаний спір з відповідачем, щодо якого порушено справу про банкрутство, підлягав розгляду в порядку господарського судочинства.

21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII (далі - Кодекс № 2597-VIII).

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Відповідно до статті 7 Кодексу № 2597-VIII спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша).

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга вказаної статті).

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (частина третя вказаної статті).

Згідно з частинами першою - третьою статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Тобто законодавець указав, що у Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» містяться процесуальні норми, які передбачають особливості розгляду справ указаної категорії.

Закон № 2343-XII втратив чинність з 21 жовтня 2019 року, з набранням чинності Кодексу № 2597-VIII.

Відтак можна зробити висновок, що вказаний Кодекс № 2597-VIII передбачає також особливості розгляду справ про банкрутство, що і підтверджено у статті 7 цього Кодексу.

Зі змісту вказаних норм убачається, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута.

Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Таким чином, спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції. Однак не можна погодитися з думкою відповідача про закриття провадження у справі, оскільки такі дії перешкоджають позивачу у доступі до правосуддя та унеможливлюють захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення, встановлених статтею 45 Кодексу № 2597-VIII.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої палати Верховного Суду від 15.01.2020 по справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19).

Таким чином, спір з трудових правовідносин, який виник між ОСОБА_1 та ДП «Регіональні електричні мережі» підсудний господарському суду Київської області, у якому здійснюється судове провадження по банкрутству ДП «Регіональні електричні мережі», у зв`язку справа підлягає передачі на розгляд господарському суду Київської області за місцем розгляду справи про банкрутство.

Керуючись ст.ст.30-32 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відхилити клопотання Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Скок Володимир Сергійович, до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Клопотання представника позивача адвоката Німака Віталія Васильовича задовольнити.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передати на розгляд Господарському суду Київської області (01032, м. Київ, вулиця Симона Петлюри, 16/108).

Роз`яснити учасникам справи, що передача справи з підстав, зазначених вище в ухвалі, здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження ухвали суду, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Згідно п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-ІХ від 18.06.2020 року під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Г.В. Назаренко