Справа № 588/660/20
№ провадження 2/588/245/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2020 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судових засідань Безкоровайної А.С., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м.Тростянці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування,

У С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача

Представник позивача адвокат Сумцов Є.С. у травні 2020 року звернувся до суду з указаним позовом в інтересах ОСОБА_6 , який мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Лучка Тростянецького району Сумської області померла ОСОБА_7 . Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, у тому числі на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельний пай. За життя, 04 лютого 2020 року, ОСОБА_7 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті все своє майно заповіла позивачу.

ОСОБА_6 подала заяву про прийняття спадщини. Приватний нотаріус Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник О.Д. завів спадкову справу та надав роз`яснення, що позивач має право на спадкування лише 1/2 частини спадщини за заповітом, оскільки іншим спадкоємцем є чоловік померлої ОСОБА_8 ОСОБА_2 , який є пенсіонером та має право на обов`язкову частку у спадковому майні.

Позивач вважає, що відповідача слід усунути від права спадкування після смерті своєї дружини, як такого, що умисно ухилявся від надання їй допомоги, яка через похилий вік та тяжкі хвороби була залишена ним у безпорадному стані. Зокрема, у грудні 2019 року її чоловік ОСОБА_2 , 1936 року народження, без пояснень її залишив та поїхав до сина в село Боромля Тростянецького району Сумської області, у якого 24 січня 2020 року зареєстрував місце свого проживання. Відповідач безвідповідально не повідомив у грудні 2019 року про свій переїзд, ані старосту, ані сусідів в той час коли, вона ледь пересувалася, хворіла і вкрай потребувала сторонньої допомоги.

Спадкодавець лишилася у складних життєвих умовах, була залишена своїм чоловіком у небезпеці, без засобів для існування, оскільки ОСОБА_7 була вже людиною похилого віку, потребувала стороннього догляду, їй було складно пересуватися навіть по хаті, а займатися опаленням будинку та доглядом за нею виявилося нікому. ОСОБА_7 мала хронічне порушення мозкового кровообігу та церебральний атеросклероз, що призвели до її смерті. Вказані захворювання спадкодавець мала близько десяти останніх років.

Залишеній напризволяще своїм чоловіком ОСОБА_7 допомагала родина позивача, забезпечуючи спадкодавця продуктами харчування та всім необхідним, рубаючи дрова та займаючись опаленням та прибиранням будинку. Похованням померлої ОСОБА_7 займалася родина позивача, жодної участі у похованні ані її чоловік, ані його родичі не приймали.

На думку ОСОБА_6 указана поведінка ОСОБА_2 свідчать про умисне його ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, яка потребувала такої допомоги, що він усвідомлював і мав можливість виконувати або хоча б забезпечити виконання обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, але при цьому не вчинив необхідних дій.

Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті дружини ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Лучка Тростянецького району Сумської області.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач ОСОБА_2 заперечив проти позову, за змістом відзиву просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що у січні 2020 року він захворів на гострий бронхіт. Син приїхав і забрав його на лікування до себе в АДРЕСА_2 . Після лікування в лютому 2020 року він разом з сином приїздив до ОСОБА_7 . Після хвороби та через похилий вік (84 роки) він почувається погано та потребує постійного стороннього догляду, який здійснював за ним син. Відповідач посилався на те, що дружину не залишав, вона отримувала пенсію, мала родичку ОСОБА_6 , яка проживала разом з сім`єю неподалік і мала можливість про неї потурбуватися. Для опалення будинку ОСОБА_7 сином відповідача були заготовлені дрова. Дружина нормально себе почувала та мала можливість потурбуватися про себе. Крім того, відповідач звернув увагу, що ще на початку лютого місяця 2020 року ОСОБА_7 мала можливість за станом здоров`я скласти заповіт в Зарічненському старостинському окрузі Тростянецької міської ради на ім`я позивача.

ОСОБА_2 вважає, що він умисно не ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, оскільки також мав хронічні захворювання: хронічний бронхіт, ішемічну хворобу серця з ускладненням - серцеву недостатність, дифузний кардіосклероз, гіпоплазію жовчного міхура. До лікарів він звертався за крайньої необхідності, через вік його відмовляються лікувати, списуючи все на те, що організм старий.

На думку відповідача ОСОБА_6 не довела належними доказами, що він у віці 84 роки мав можливість надавати допомогу дружині в період з лютого 2020 року по 08.03.2020 року, але умисно не вчиняв необхідних дій (а.с.45-47).

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників

Ухвалою суду від 12.05.2020 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 15.06.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Від відповідача 01.07.2020 року до суду надійшов відзив на позов.

Представник позивача 10.07.2020 подав до суду клопотання про приєднання додаткових письмових доказів.

Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин

Судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 16.03.2002 року зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Зарічненської сільської ради Тростянецького району Сумської області, актовий запис №01 (а.с. 48).

Відповідно до заповіту посвідченого виконуючим обов`язки старости Зарічненського старостинського округу Тростянецької міської ради Сумської області зареєстрованого в реєстрі за №03 на випадок своєї смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 заповіла все своє майно ОСОБА_6 (а.с.7, 55, 56).

Згідно довідки від 02.03.2020 виконуючого обов`язки старости Зарічненського старостинського округу Тростянецької міської ради Міняйла О.М., ОСОБА_7 була зареєстрована та проживала одна за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з грудня 2019 року ( а.с.9,10).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Лучка Тростянецького району Сумської області (а.с.6).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 40 від 09.03.2020 року ОСОБА_7 мала хронічне порушення мозкового кровообігу та церебральний атеросклероз, що призвели до її смерті. Вказані захворювання спадкодавець мала близько десяти останніх років (а.с.11).

Приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гребіником О.Д. після смерті ОСОБА_7 10.04.2020 року була заведена спадкова справа за №53/2020 за заявою ОСОБА_6 про прийняття спадщини за заповітом. Крім того, 23.06.2020 року відповідачем ОСОБА_2 подана також заява про прийняття спадщини після смерті дружини (а.с.52-61).

На час смерті ОСОБА_7 було 81 рік, а відповідачу - 83 роки.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми прав

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з частинами першою та другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 1235 ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка) (абзац перший частини першої статті 1241 Кодексу).

Непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону (абзац 17 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Для задоволення вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Правила частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19).

Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Повертаючись до обставин цієї справи слід зазначити, що незважаючи на складення ОСОБА_7 заповіту, яким остання все своє майно заповіла позивачу, відповідач ОСОБА_2 , в силу вимог статті 1241 ЦК України як непрацездатний вдівець має право на обов`язкову частку у спадщині ОСОБА_7

ОСОБА_2 визнав і не заперечив, що з січня 2020 року він припинив проживати з ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , з указаного часу він був зареєстрований і став проживав разом з сином по АДРЕСА_3 (а.с.20).

Відповідач не заперечив також, що про смерть дружини дізнався після її похорон, які організовувала родина позивача.

Позивач в обґрунтування вимог про усунення ОСОБА_2 від спадкування посилалась на те, що відповідач залишив дружину, яка потребувала стороннього догляду і ледь пересувалась по дому, у складних життєвих умовах в зимовий період, без попередження, хоча він був спроможний і себе обслуговувати.

Допитаний судом свідок сторони позивача ОСОБА_9 , який є чоловіком позивача, суду показав, що з дружиною 15 років знають родину ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , відвідували їх, допомагали по господарству, оскільки ОСОБА_7 є троюрідною тіткою позивача. ОСОБА_2 з дружиною проживали до грудня 2019 року. Коли свідок прийшов до них після Нового року, то ОСОБА_7 , вже була сама, яка повідомила, що син ОСОБА_2 приїхав і забрав батька до себе. У зв`язку з цим свідок та дружина звернулись до старости села Лучка, щоб склали Акт про те, що ОСОБА_7 залишилась сама. ОСОБА_9 вказав, що він з дружиною приносив продукти їй, вона пересувалась по дому, сама розпалювала піч, хоча приготувати їжу самостійно їй вже було складно, заварювала здебільшого «Мівіну». 08 березня 2020 року, свідок прийшовши в чергове до ОСОБА_7 виявив її без ознак життя. ОСОБА_9 стверджував, що ОСОБА_2 у свою чергу, на його думку міг себе обслуговувати, хоча і ходив з паличкою, погано розмовляв. Коли поїхав від ОСОБА_7 нікому не повідомляв. Після її смерті відповідач з сином приїхали, забрали речі, влаштували гармидер.

Допитаний в судовому засіданні в.о. старости Зарічненського старостинського округу Міняйло Олександр Олександрович суду показав, що ОСОБА_7 перед смертю дійсно залишилась сама проживати у будинку у с.Лучка. Вона була «живенька», сама пересувалась, була при пам`яті, розмовляла, сама підтоплювала у хаті, навіть на вулиці її бачив, по господарству їй допомагала родина ОСОБА_12 , які її поховали. Здоров`я ОСОБА_2 було слабким, він іноді зловживав алкоголем, коли поїхав до сина, то нікому не повідомив.

Відповідач, у свою чергу, спростовуючи доводи позивача посилався на те, що умисно не ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, оскільки також мав хронічні захворювання і сам себе не міг обслуговувати.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_13 , який є сином відповідача, суду показав, що проживає у с.Боромля, раз чи два на місяць навідувався до батька у с.Лучка. У грудні 2019 року йому зателефонував знайомий ОСОБА_14 і повідомив, що його батько хворий, просив, щоб приїхав до нього. Після Нового року свідок забрав батька до себе у с.Боромля, він був сильно хворий, дуже кашляв, погано розмовляє, немічний, їсти сам собі не міг приготувати, дружина ОСОБА_7 не готувала, тому він ходив їсти до сусідки. Батько має багато захворювань, але до лікарні звертатись не хотів, приходила додому медична сестра, виписувала ліки. ОСОБА_13 вказав, що коли забирав батька до себе ОСОБА_7 була ходяча, у неї був запас дров, у цьому ж селі проживає її родичка ОСОБА_6 , яка часто її відвідувала. Про смерть ОСОБА_7 їх з батьком не повідомили, дізнались через 2 тижні від чужих людей.

Свідок ОСОБА_15 суду показав, що понад 10 років знає відповідача ОСОБА_2 , постійно приїздив до нього додому у сюЛучка, де він проживав з дружиною, останній рік їсти привозив, оскільки баба ОСОБА_16 не варила нічого, оскільки не могла і картоплі почистити. ОСОБА_2 хворів, але в лікарню не звертався, наприкінці грудня 2019 року у нього був сильний кашель, ліки не допомагали. Також восени 2019 року ймовірно у нього був мікроінсульт, оскільки у нього суттєво погіршилась мова, в цілому він був дуже слабий, дров не міг напиляти. Про такий стан батька ОСОБА_15 повідомив сину ОСОБА_2 , який його забрав. Свідок вказав, що приїздив у січні 2020 до ОСОБА_7 пропонував допомогу, але вона казала, що їй ОСОБА_17 допомагає.

Подані позивачем докази у сукупності не доводять факт безпорадного стану ОСОБА_7 і факт ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги їй допомоги.

Показання допитаних судом свідків та пояснення позивача не підтверджують обставин, які б указували на перебування ОСОБА_7 , у безпорадному стані. Наявність у спадкодавця сторін певних захворювань не підтверджують і не вказують у достатній мірі на факт перебування спадкодавця саме у безпорадному стані

Потреба ОСОБА_7 у сторонньому догляді не підтверджена медичного висновком про здатність до самообслуговування та потребу в постійній сторонній допомозі. Довідка в.о. старости Зарічненського старостинського округу Міняйла О.О. від 02.03.2020 про потребу ОСОБА_7 у сторонньому догляді суд не бере до уваги як неналежний доказ такої обставини.

Крім того, ОСОБА_6 не доведено, що відповідач активними діями або внаслідок умисної бездіяльності ухилявся від обов`язку піклування за дружиною, мав таку можливість, але не вчиняв необхідних дій. Судом не підставі досліджених доказів не установлено, що ОСОБА_7 зверталась до ОСОБА_2 з січня по березень 2020 року за допомогою, але він свідомо ухилявся.

Непроживання відповідача з ОСОБА_7 з січня 2020 по день її смерті не доводять намір ОСОБА_2 ухилитись від надання допомоги спадкодавцю.

З наданих до суду відповідачем копій виписного епікризу установлено, що ОСОБА_2 , починаючи з 2012 року має хронічні захворювання: хронічний бронхіт, ішемічну хворобу серця з ускладненням - серцеву недостатність, дифузний кардіосклероз, гіпоплазію жовчного міхура (а.с.49-50).

Ураховуючи викладене, вік ОСОБА_2 (83 роки), його захворювання, суд дійшов висновку, що позивач не довела достатньою сукупністю належних та допустимих доказів обставин для застосування частини п`ятої статті 1224 ЦК України, а тому немає підстав позбавити відповідача можливості реалізувати своє законне право на спадкування належної йому частини спадкового майна після смерті дружини в порядку спадкування за законом, яке визначене статтею 1241 ЦК України.

За таких обставин, суд вважає, що позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Висновки суду щодо розподілу судових витрат

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позов задоволенню не підлягає, сума сплаченого позивачем ним судового збору не може бути їй компенсована

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 12.10.2020 року.

Суддя М.В. Щербаченко