Провадження № 2/521/608/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Коблової О.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Вікленко Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування свої вимог позивач посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі вперіод з 09.07.2005р. по 12.04.2010р. Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 . Після розірванню шлюбу син мешкає разом з позивачем. Батько, який мешкає окремо, надає допомогу на сина у розмірі 900,00 грн. щомісячно, якої недостатньо для утримання сина. Домовитись з батьком про сплату аліментів на постійній основі та у розмірі 5000,00 грн. позивач не змогла. У зв`язку з чим звернулась до суду із позовом та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 5000,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні вимоги визнав частково, в розмірі 1500,00 грн. щомісячно. Свої заперечення обґрунтував тим, що не має постійного доходу, перебуває у другому шлюбу, в якому у нього народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його утриманні перебуває непрацездатна матір ОСОБА_5 . Повідомив, що протягом останнього часу сплачує аліменти у розмірі 1000,00 грн.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, які були представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд доходить до наступних висновків.

Під час судового розгляду справи було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі вперіод з 09.07.2005р. по 12.04.2010р. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.04.2010р. шлюб - розірвано.

Під час шлюбу, у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою ст. 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі.

Законом України № 2037-VIII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, до ч. 2 ст. 182 СК були внесені зміни стосовно того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вимогами ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 ст. 182 СК України передбачає гарантію, що надана державою, дитині та тому з батьків, з ким вона проживає, щодо мінімального розміру аліментів, які можуть стягуватись з їх платника. Підвищивши цей мінімальний розмір Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, держава підвищила соціальні стандарти в галузі охорони прав дитини.

При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що відповідач є дієздатною, працездатною людиною. Обставини, які б спростовували зазначене, матеріали справи не містять.

Окрім того, відповідач визнав позов та надав згоду по сплаті аліментів у сумі 1500,00 гривень.

Відповідно до виписок з карткових рахунків відповідача, відкритих у ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що дохід відповідача за період з 06.11.2016р. по 25.09.2019р. (35 календарних місяців) склав 1.357.082,34 грн., 2.555,38 доларів США, 920 Євро. Таким чином, середньомісячний дохід відповідача за цей період склав 38773,77 грн., 73,00 долари США, 26,28 Євро.

Відповідно до інформаційної довідки від 21.06.2019р. відповідач в період 2017-2019рр. придбав квартиру у новозбудованому житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Відтак, суд критично ставиться до тверджень позивача, що в нього не має доходу та він має можливість сплачувати аліменти на сина у розмірі 1500,00 грн.

Окрім цього, відповідачем не надано будь-яких доказів того, що на його утриманні перебуває непрацездатна матір, та доказів про розмір допомоги, яку він їй надає.

Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Конвенцією про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В Декларації прав дитини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримає захист та допомогу.

Відповідно до ч.1ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а саме з 31.07.2019р.

Суд критично ставиться до вимоги позивача про стягнення аліментів з 01.07.2019р.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від сплати.

Позивач не виконала свого процесуального обов`язку щодо надання доказів та обґрунтування зазначеної обставини про стягнення аліментів з 01.07.2019р.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановивши вказані обставини та врахувавши характер спірних правовідносин, надавши оцінку доказам у їх сукупності та перевіривши їх доказами, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 3000,00 грн. щомісячно починаючі з 31.07.2019р. по 30.03.2024р., так як заявлений розмір аліментів є співмірним до розміру доходу відповідача.

Відповідно до ст. 141 ч. 1, 6 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь держави суму неоплаченого судового збору у розмірі 768,40 гривень.

Керуючись ст. ст. 141, 180, 181, 184, 191 СК України та керуючись ст. ст. 2, 12, 81, 89, 128, 141, 258, 263-265, 274, 279, ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) аліменти в розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати пред`явлення позовної заяви, тобто з 31.07.2019р. до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя О.Д. Коблова