Житомирський апеляційний суд
Справа №2-95/12 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І.В.
Категорія 60 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 січня 2013 року, ухвалене під головуванням судді Зубчук І.В.

у цивільній справі №2-95/12 за позовом ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до територіальної громади в особі Денишівської сільської ради Житомирського району, третьої особи ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно, третьої особи ОСОБА_5 до територіальної громади в особі Денишівської сільської ради Житомирського району, третьої особи ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:

У січні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив встановити факт володіння ОСОБА_6 Ѕ частиною житлового будинку АДРЕСА_1 ; встановити факт прийняття ним після смерті матері ОСОБА_7 , спадкового майна у вигляді Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 ; встановити факт прийняття ним після смерті його тітки ОСОБА_6 спадкового майна у вигляді Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 ; визнати за ним право власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що зазначений вище будинок побудований його матір`ю ОСОБА_7 та тіткою ОСОБА_6 . Мати оформила право власності на 1/2 частину спірного будинку, а тітка не встигла це зробити. На час смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , він проживав у спадковому будинку, поховав матір та здійснював догляд за будинком, обробляв земельну ділянку, але до нотаріальної контори в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини не звернувся. Мати ІНФОРМАЦІЯ_2 заповіла належну їй частину будинку доньці (його сестрі) ОСОБА_8 , яка спадщину не прийняла, а тому він одержав право на спадкування за законом як спадкоємець першої черги.

У лютому 2012 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, третя особа: ОСОБА_2 . Просив встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_9 (його матір`ю), що відкрилася після смерті ОСОБА_7 (його бабусі); визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_7 (його бабуся) ІНФОРМАЦІЯ_2 заповіла належну їй 1/2 частину спірного будинку його матері. Його бабуся померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а його мати померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Факт прийняття матір`ю спадщини після смерті бабусі підтверджується довідкою сільської ради.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 14 січня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_7 на Ѕ частину житлового будинку та надвірних будівель АДРЕСА_1 .

Визнано право власності за ОСОБА_2 на Ѕ частину житлового будинку та надвірних будівель АДРЕСА_1 .

У решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В позові ОСОБА_5 відмовлено за безпідставністю.

Додатковим рішенням цього ж суду від 01 лютого 2013 року доповнено рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 січня 2013 року та встановлено факт володіння ОСОБА_6 Ѕ частиною житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 23 травня 2013 року апеляційна скарга ОСОБА_5 відхилена, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 січня 2013 року залишено без змін (а.с.277-278).

У січні 2018 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 07 грудня 2017 року він притягнутий як відповідач у цивільній справі №278/2742/16-ц за позовом ОСОБА_2 про витребування належної йому ( ОСОБА_1 ) на праві власності земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Як на підставу своїх вимог у цій справі ОСОБА_2 посилався на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 січня 2013 року про визнання за ним ( ОСОБА_2 ) права власності на Ѕ частину будинку за цією ж адресою по АДРЕСА_1 , на підставі якого у 2014 році за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на частину будинку в державному реєстрі речових прав. Тому, на думку апелянта, порушується його право власності на земельну ділянку, а суд вирішив питання про його права та інтереси без його участі. Крім того вказує, що незалучення його до участі у справі перешкодило суду встановити дійсні обставини справи, які мають значення для правильного її розгляду. Зокрема, суд не досліджував обставину відсутності спірного будинку в 2007-2008 роках на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності. При купівлі 22 березня 2008 року даної земельної ділянки вона була вільна від забудов. Попередній власник земельної ділянки ОСОБА_10 також купувала 25 грудня 2007 року спірну земельну ділянку як вільну від забудов. Власник спірного будинку ОСОБА_7 померла у 1994 році, але після її смерті невідомі особи отримали на її ім`я свідоцтво про право власності на будинок від 01 червня 1999 року, на підставі якого реєструвалися дублікати, але при цьому інвентаризація органами БТІ не проводилася і наявність будинку не перевірялася. В останньому технічному паспорті на будинок вказується, що він 1941 року забудови та покритий соломою. З часу смерті матері ОСОБА_2 у будинку ніхто не проживав, ОСОБА_2 майном померлої не опікувався, а тому станом на 2007 рік будинок його матері по АДРЕСА_1 був фізично знищений та перестав існувати як об`єкт права власності на час розгляду даного спору. Оскільки земельна ділянка не була приватизована, то вона не могла бути успадкована позивачем, а тому могла бути виділена органом місцевого самоврядування іншим особам, оскільки була вільна від забудов.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 27 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 січня 2013 року та додаткове рішення цього ж суду від 01 лютого 2013 року скасовано та постановлено нове судове рішення про відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 01 липня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Постанову Апеляційного суду Житомирської області від 27 вересня 2018 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскільки позивач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 помер, а спадщину після померлого прийняли його дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 , то ухвалою суду останні залучені до участі у справі як правонаступники померлого позивача.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 08 червня 2007 року ОСОБА_11 виділена земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 площею 0,25 га. (а.с.296).

Рішенням Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 22 червня 2007 року земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,25 га, передано ОСОБА_11 у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (зазначені обставини встановлені постановою Апеляційного суду Житомирської області від 18 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , треті особи: ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , про витребування майна та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_10 , про припинення права власності внаслідок знищення майна № 278/2742/16-ц).

ОСОБА_11 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 784780, зареєстрований 02 серпня 2007 року Житомирським районним відділом Житомирської регіональної філії Центру ДЗК за № 93 (а.с.297). Кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0241, адреса місця розташування: АДРЕСА_1 .

Згідно з договором купівлі-продажу від 25 грудня 2007 року ОСОБА_10 придбала у ОСОБА_11 земельну ділянку площею 2500 кв. м із кадастровим номером :03:001:0241, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (зазначені обставини встановлені постановою Апеляційного суду Житомирської області від 18 вересня 2018 року в справі № 278/2742/16-ц).

Відповідно до довідки Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 19 березня 2008 року в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,25 га, яка належить ОСОБА_10 , забудови відсутні (а.с.327).

ОСОБА_10 20 березня 2008 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 151222, який виданий відділом земельних ресурсів у Житомирському районі та зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 39.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 березня 2008 року ОСОБА_10 продала ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 500 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :03:001:0241 (а.с.324-326).

У пункті 6.1 вказаного договору купівлі-продажу прописано, що земельна ділянка вільна від будівель та споруд.

07 серпня 2009 року на підставі вказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_1 отримав державний акт серії ЯЖ № 930817 на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (зазначені обставини встановлені постановою Апеляційного суду Житомирської області від 18 вересня 2018 року в справі № 278/2742/16-ц).

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2016 року визнано недійсним рішення 11 сесії п`ятого скликання Денишівської сільської ради від 08 червня 2007 року в частині виділення ОСОБА_11 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , в розмірі 0,25 га; визнано недійсним рішення 12 сесії п`ятого скликання Денишівської сільської ради від 22 червня 2007 року в частині передачі ОСОБА_11 земельної ділянки у приватну власність по АДРЕСА_1 , площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку; визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №784780, виданий 02 серпня 2007 року на ім`я ОСОБА_11 .

Звертаючись до суду з позовом до Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про встановлення факту володіння майном, фактів прийняття спадщини, визнання права власності на будинок у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 просив встановити факт володіння ОСОБА_14 Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 ; встановити факт прийняття ним після смерті матері ОСОБА_7 , спадкового майна у вигляді 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 ; встановити факт прийняття ним після смерті його тітки ОСОБА_14 спадкового майна у вигляді 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 ; визнати за ним право власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено частиною першою статті 16 ЦК України.

Відповідно до статті 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визначається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

За змістом статті 30 ЗК України, який був чинним до 01 січня 2002 року, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів.

Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.

У свою чергу чинним ЗК України (частина перша статті 81 цього Кодексу) встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За умовами частин першої-другої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Стаття 118 ЗК України визначає загальний порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, зокрема згідно з частиною першою статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 118 ЗК України рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Частиною дев`ятою статті 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

У статті 125 ЗК України (у редакції до внесення змін Законом України від 05 березня 2009 року № 1066-VI) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування віднесено законодавцем згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України до одного із способів захисту прав громадян на земельні ділянки. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина п`ята статті 158 ЗК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).

Суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий, зокрема, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, як у статті 30 ЗК України, який був чинним до 1 січня 2002 року, так і у чинній редакції статті 120 ЗК України, та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.

Якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо оформлення права на земельну ділянку під набутими у власність будинком або спорудою, то визнання незаконними таких рішень і їх скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (провадження № 14-458 цс18).

В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2016 року визнано недійсним рішення 11 сесії п`ятого скликання Денишівської сільської ради від 08 червня 2007 року в частині виділення ОСОБА_11 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , в розмірі 0,25 га; визнано недійсним рішення 12 сесії п`ятого скликання Денишівської сільської ради від 22 червня 2007 року в частині передачі ОСОБА_15 у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку; визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 784780, виданий 02 серпня 2007 року на ім`я ОСОБА_11 .

Розглянувши по суті позовні вимоги, дослідивши надані сторонами докази, суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , встановивши факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_7 на 1/2 частини житлового будинку та надвірних будівель АДРЕСА_1 . Визнав право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частини житлового будинку та надвірних будівель АДРЕСА_1 .

Питання щодо належності земельної ділянки по АДРЕСА_1 не було предметом перегляду суду першої інстанції, позивач не звертався із зазначеними позовними вимогами до суду.

Оскаржуючи рішення в даній справі, ОСОБА_1 посилається на те, що визнання за позивачем права власності на житловий будинок порушує його право як власника земельної ділянки.

Разом з тим, такі доводи не заслуговують на увагу, зважаючи на наступне.

Право ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку набуто шляхом переходу за нотаріально посвідченою угодою від ОСОБА_10 . А право останньої набуто за аналогічною угодою від ОСОБА_11 .

Разом з тим, як зазначалося вище, підстава набуття права ОСОБА_11 на спірну ділянку скасована за судовим рішенням, яке набрало законної сили та є чинним.

За таких обставин відсутні підстави вважати про існування у ОСОБА_1 законного права на земельну ділянку, яке б підлягало судовому захисту.

Тому і відсутні підстави вважати, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 14 січня 2013 року порушуються права ОСОБА_1 .

Згідно з п.3ч.1 ст.362 ЦПК, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження.

У зв`язку з наведеним апеляційне провадження в даній справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,362,381-384 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 січня 2013 року у цивільній справі №2-95/12 за позовом ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до територіальної громади в особі Денишівської сільської ради Житомирського району, третьої особи ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно, третьої особи ОСОБА_5 до територіальної громади в особі Денишівської сільської ради Житомирського району, третьої особи ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Головуючий: Судді:

Повний текст ухвали складений 16.10.2020 року.