ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 вересня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/9688/19

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/969/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

сторони: позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 30 вересня 2019 року (місце ухвалення м. Чернігів, дата складання повного тексту 30.09.2019) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обгрунтування посилався на те, що з метою отимання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 13.04.2017, згідно якої отримав кредит у розмірі 10500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між сторонами Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте у порушення умов кредитного договору позичальник своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями внаслідок чого у відповідача перед банком утворилась заборгованість, яка, враховуючи часткове внесення коштів на погашення заборгованості позичальником, станом на 15.07.2019 становить: 33795,53 грн, з яких: 6313,40 грн заборгованість за тілом кредиту; 9735,13 грн заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 15061,50 грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 600,00 грн нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн штраф (фіксована частина), 1585,50 грн штраф (процентна складова).

В позові АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 33795,53 грн за кредитним договором № б/н від 13.04.2017, та судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.09.2019 позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у сумі 16048,53 грн, та 912,28 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо самого виду договору (кредитний або будь-який інший), а також щодо інших умов, викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг, не доведено факту надання кредиту на підставі анкети-заяви від 13.04.2017, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам є необгрунтованими. При цьому, суд першої інстанції вважав, що анкета-заява не є належним доказом, який підтверджував би факт укладання між сторонами кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення, однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів (тіла кредиту).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.09.2019 змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом з 16048,53 грн до 6313,40 грн.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи.

У скарзі заявник посилається, що наданий позивачем розрахунок є недостовірним, разом з тим дослідженню підлягає виписка з банківського реєстру АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження операцій (видача готівки, зарахування коштів в рахунок погашення кредиту).

ОСОБА_1 погоджується з сумою боргу 6313,40 грн і не заперечує проти його повернення, разом з тим не погоджується з висновком суду про те, що відповідач отримав кредит у розмірі 10500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, та стягнення боргу в розмірі 16048,53 грн куди включено заборгованість за тілом кредиту та відсотків.

В частині стягнення з відповідача 9735,13 грн суд мав відмовити, оскільки ці кошти є відсотками за кредитом, проте судом сприйняті як частина тіла кредиту. Крім того, у анкеті-заяві відповідача від 13.04.2017 процентна ставка не зазначена, а тому нарахування та підстави для стягнення коштів 9735,13 грн є незрозуміло яким чином нарахованими процентами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк» Рожко С.М. просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення. В обгрунтування посилається на те, що підписавши заяву від 13.04.2017 між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Заявник зазначає, що при укладенні договору про надання банківських послуг в заяві про приєднання до запропонованих банком умов не обов`язкове вказання розміру кредитного ліміту, оскільки такий розмір визначається самостійно банком і може бути встановлений (збільшений/зменшений) на протязі дії такого договору. Посилається на Умови та правила надання банківських послуг на підставі яких рішення про розмір кредитних коштів, які можуть бути надані позичальнику, приймає виключно банк з урахуванням його платоспроможності та попередньої фінансової історії. В період дії укладеного договору розмір встановленого банком кредитного ліміту на кредитну картку відповідача змінювався від 10500,00 грн до 16500,00 грн. Користування кредитним лімітом підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунку відповідача. Крім того, посилається, що умовами укладеного між сторонами договору (Тарифами) передбачено повернення отриманих кредитних коштів частинами щомісяця до 25 числа в розмірі 7% від заборгованості. Банк просив стягнути достроково суму поточної заборгованості за кредитом (6313,40 грн) та суму вже простроченої заборгованості за кредитом (9735,13 грн), що разом складає 16 048, 53 грн отриманого та не повернутого відповідачем кредиту.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 28.07.2020 призначено розгляд справи без повідомлення учасників справи, клопотання ОСОБА_1 задоволено частково, витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» роздруківку про рух та зарахування коштів в рахунок погашення кредиту по кредитній картці відповідача ОСОБА_1 , а також дані щодо отримання картки.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 13.04.2017 (а.с. 8).

Матеріали справи містять Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 9).

Згідно довідки наданої банком на запит суду ОСОБА_1 відповідно до Договору про надання банківських послуг від 13.04.2017 було надано картку № НОМЕР_1 зі строком дії 03/21 (а.с. 162).

Банком до позовної заяви додано розрахунок заборгованості за договором б/н від 13.04.2017, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 15.07.2019 склала 33795,53 грн, з яких: 6313,40 грн заборгованість за тілом кредиту; 9735,13 грн заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 15061,50 грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 600,00 грн нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 2085,50 заборгованість по судовим штрафам (а.с. 6-7).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо самого виду договору (кредитний або будь-який інший), а також щодо інших умов, викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг, не доведено факту надання кредиту на підставі анкети-заяви від 13.04.2017, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам є необгрунтованими. При цьому, суд першої інстанції вважав, що анкета-заява не є належним доказом, який підтверджував би факт укладання між сторонами кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення, однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів (тіла кредиту).

Посилаючись на правову позицію, сформульовану Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17) місцевий суд виходив з того, що правові підстави для стягнення нарахованих позивачем сум відсотків, комісії, пені та штрафів відсутні.

Рішення суду в частині незадоволених позовних вимог сторонами не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині задоволених позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до його виконання.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У п. 14.8, 14.9 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» зазначено, що Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у цій статті - договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов`язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі. Банк зобов`язаний під час видачі електронного платіжного засобу надати користувачеві примірник договору, правил користування електронним платіжним засобом та тарифів банку на обслуговування електронного платіжного засобу.

Як вказано вище, анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк від 13.04.2017, надана АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх вимог про стягнення заборгованості, жодним чином не підтверджує наміру та волевиявлення відповідача на отримання кредитної картки, не містить визначеного розміру кредитного ліміту та процентної ставки, умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, отже, у цій справі відсутні підстави вважати, що сторони уклали кредитний договір, у процесі чого обумовили у письмовому вигляді його істотні умови, та між ними, як результат виникли кредитні відносини і, зокрема, обов`язок відповідача повернути кредитні кошти, відсотки за їх користування, пеню, штрафи тощо.

Як вбачається видана ОСОБА_1 банківська карта на підставі анкети-заяви від 13.04.2017 матеріали справи також не містять, як і доказів фактичного отримання кредитних коштів та користування ними.

Апеляційним судом було задоволено клопотання відповідача ОСОБА_1 про витребування з банку роздруківки про рух та зарахування коштів в рахунок погашення кредиту по кредитній картці відповідача, а також дані щодо отримання картки.

Так, АТ КБ «ПриватБанк» на вимогу суду надав витяг з технічного програмного комплексу банку з фото фіксацією отримання відповідачем кредитної картки (а.с. 167, 168), довідку про видачу ОСОБА_1 кредитної картки № НОМЕР_1 зі строком дії 03/21 (а.с. 162), та виписку за договором № б/н станом на 31.07.2020 (а.с. 163-166) з якої вбачається, що відповідач отримав кредитні кошти, користувався ними, відбувалось зняття готівки, наявні розрахунки в магазинах, відбувалось автоматичне погашення простроченої заборгованості, комісія та списання відсотків, нарахування пені за прострочку за кредитом.

Дослідивши вказані вище документи не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що наданий позивачем розрахунок є недостовірним.

Не спростовують правильних висновків суду доводи апеляційної скарги про те, що в частині стягнення з відповідача 9735,13 грн суд мав відмовити, оскільки ці кошти є відсотками за кредитом, проте судом сприйняті як частина тіла кредиту, оскільки таке твердження заявника є помилковим, в обгрунтування якого не надано жодних належних та допустимих доказів.

Так, з розрахунку заборгованості за договором б/н від 13.04.2017, який надано банком, вбачається, що заборгованість за простроченим тілом кредита становить 9735,13 грн (а.с. 6-7).

Отже, з огляду на те, що ОСОБА_1 визнав те, що отримав кошти на картковий рахунок, користувався ними, що підтверджується матеріалами справи, розрахунок зроблений позивачем відповідно даних про сплату боргу, даних про прострочення сплати основного боргу з врахуванням настання строку сплати відповідної частини боргу та відповідно строку дії картки, яка згідно наданих даних до 03/21 (а.с. 101, 162), доводи апеляційної скарги, що сума 9735,13 грн фактично є відсотками, спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до наданої роздруківки (а.с. 101) ОСОБА_1 вбачається, що сума поточної заборгованості є стягнута судом заборгованість за отриманими коштами, а саме 16048,53 грн, тобто підтверджують обставини встановлені судом першої інстанції.

З врахуванням наведеного є необґрунтованими доводи, що наданий позивачем розрахунок є недостовірним, оскільки надана виписка з банківського реєстру АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження операцій (видача готівки, зарахування коштів в рахунок погашення кредиту) (а.с. 163-166), підтверджує не врахування саме відсотків до стягнутої суми, як посилається відповідач.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача на користь банку тіло кредиту та прострочене тіло кредиту, доводи апеляційної скарги таких висновків місцевого суду не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення у оскаржуваній частині.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 30 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 14.09.2020.

Головуючий Судді :