РІШЕННЯ

іменем України

06 жовтня 2020 року Справа № 655/214/19

Горностаївський районний суд Херсонської області

в складі: судді Посунько Г.А.

секретаря Бортнюк Л.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Усатенка А.В.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Горностаївка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернопереробне підприємство "Зерно Таврії" про стягнення грошової компенсації за невикористані відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в :

19 березня 2019 року позивач ОСОБА_2 пред`явила позов до ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії" про стягнення грошової компенсації за невикористані відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (л/с 1-7).

22 березня 2019 року позовну заяву залишено без руху, позивачеві надано строк для усунення виявлених недоліків (ухвала - л/с 19).

04 квітня 2019 року позивач ОСОБА_1 усунула недоліки позовної заяви в строк, встановлений судом (л/с 24-30).

Позивач ОСОБА_1 посилається в обґрунтування своїх позовних вимог на те, що з 26 березня 2012 року по 29 грудня 2018 року вона працювала на посаді прибиральниці приміщень ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії". Наказом директора ТОВ "ЗПП "ЗерноТаврії" від 29 грудня 2018 року № 365-к згідно п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) позивач була звільнена з роботи 29 грудня 2018 року. В день звільнення відповідач не провів з позивачем розрахунку та не повідомив її про нараховані суми, які належать останній при звільненні, включаючи виплату компенсації за невикористані відпустки. В лютому 2019 року ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії" виплатило позивачеві ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку терміном вісімнадцять календарних днів в сумі 1421,64 грн. Позивач не погоджується з розміром компенсації.

Так, позивач вважає, що за час роботи вона використала лише 14 днів щорічної відпустки в жовтні 2012 року, рештою щорічної відпустки тривалістю 8 днів вона не скористалась. Як мати, яка має неповнолітніх дітей, позивач має право на додаткову відпустку за 2012 рік та 2013 рік тривалістю 20 днів, якими не скористалась. Таким чином, позивач не використала 28 днів відпустки, з яких: 8 днів щорічної відпустки та 20 днів додаткової відпустки, за що ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії" зобов`язане виплати їй грошову компенсацію в сумі 4961,60 грн., із розрахунку: 28 днів невикористаної відпустки х 177,2 грн. середньоденного заробітку (середньоденний заробіток: 3723 грн. (мінімальна заробітна плата, встановлена на території України, за останні два місяці до дня звільнення) х 2 місяці ? 42 робочих дня). Відповідач виплатив позивачеві грошову компенсацію в сумі 1421,64 грн. Отже, різниця між належною до виплати компенсацією та фактично виплаченою компенсацію становить 3539,96 грн.

У зв`язку з несвоєчасною виплатою звільненому працівнику всіх належних виплат позивач вважає, що відповідач ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії" зобов`язаний сплатити середній заробіток за час затримки в сумі 9214, 40 грн., із розрахунку 52 дні затримки розрахунку (з 29 грудня 2018 року по 19 лютого 2020 року) х 177,2 грн. середньоденного заробітку.

На підставі викладеного позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії" на її користь компенсацію за невикористані щорічну та додаткову відпустки в сумі 3539,96 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 9214,40 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн., всього - 13522,76 грн.

04 квітня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень (ухвала - л/с 31).

12 квітня 2019 року від відповідача ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії" надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач заперечив проти позову (л/с 36-40).

Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що з 26 березня 2012 року по 29 грудня 2018 року позивач ОСОБА_2 працювала на посаді прибиральниці приміщень ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії", 29 грудня 2018 року - звільнена згідно п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін). При звільненні з позивачем проведено повний розрахунок, в тому числі виплачена компенсація за невикористані відпустки.

Так, за період роботи в ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії" позивач ОСОБА_1 : з 26 березня 2012 року по 30 вересня 2012 року - працювала, з 01 жовтня 2012 року по 14 жовтня 2012 року - перебувала у щорічній відпустці, з 15 жовтня 2012 року по 22 жовтня 2012 року - працювала, з 23 жовтня 2012 року по 25 лютого 2013 року - перебувала на лікарняному по вагітності та пологах, з 26 лютого 2013 року по 28 грудня 2015 року - перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, з 29 грудня 2015 року по 28 грудня 2018 року - перебувала у відпустці по догляду за дитиною до шести років, ІНФОРМАЦІЯ_1 - звільнена.

Відповідно до ст.182-1 КЗпП України та ст.19 Закону України "Про відпустки" жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи щорічно надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів. Відповідач звертає увагу, що для отримання такої відпустки жінці недостатньо мати дітей, жінка ще повинна працювати. При цьому, жінка, перебуваючи в соціальних відпустках у зв`язку з вагітністю та пологами, а також для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не має права на соціальну додаткову відпустку, передбачену ст.19 Закону України "Про відпустки". ОСОБА_1 , маючи трьох дітей віком до 15 років, працювала лише в 2012 році, за невикористану відпустку протягом якого їй виплачено грошову компенсацію при остаточному розрахунку. В 2013 році позивач ОСОБА_1 жодного дня не працювала та звільнилась відразу після відпустки по догляду за дитиною, а тому не набула права на додаткову відпустку.

Отже, при звільненні ОСОБА_1 кількість невикористаних днів відпустки становила 18 днів, з яких: 8 днів - щорічна відпустка, 10 днів - додаткова відпустка.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В день звільнення позивач ОСОБА_1 не працювала, тому виплата нарахованих їй сум була проведена 19 лютого 2019 року - в день звернення працівника з вимогою про виплату нарахованих сум. При цьому, ОСОБА_1 отримала всі виплати, які належали їй при звільненні.

Крім того, обчислення розміру компенсації за невикористані відпустки проведено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 грудня 1995 року. Позивач ОСОБА_1 заявила вимогу про стягнення компенсації за невикористані відпустки, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на території України. Проте, розрахунок необхідно проводити відповідно до вимог п.4 Порядку - виходячи з установлених працівнику в трудовому договорі посадового (місячного) окладу, який станом на 29 грудня 2018 року становив 2330 грн. Отже, розмір компенсації, належної позивачеві ОСОБА_1 при звільненні, становить 1421,64 грн. (із розрахунку: 2330 грн. х 12 місяців ? 354 календарних дня х 18 днів невикористаної відпустки), які за вирахуванням податків були виплачені позивачеві.

На підставі викладеного відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову через необґрунтованість.

06 травня 2019 року від відповідача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив (л/с 57-59), якою позивач підтвердила заявлені нею позовні вимоги.

13 травня 2020 року від відповідача ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії" надійшли заперечення (л/с 60-62), яким відповідач підтвердив свої заперечення проти позову.

08 серпня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (ухвала - л/с 90).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_3 підтримали позов, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив.

В судовому засіданні представники відповідача ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії" Чумаченко М.М. та Усатенко А.В. заперечили проти позову, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона працює головним бухгалтером ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії". З 26 березня 2012 року по 29 грудня 2018 року позивач ОСОБА_2 працювала на посаді прибиральниці приміщень ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії". 29 грудня 2018 року позивач ОСОБА_1 , не приступаючи до роботи після відпустки по догляду за дитиною до шести років, подала заяву про звільнення згідно п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін). 29 грудня 2018 року був останнім робочим днем у році, тому всі бухгалтерські операції вже були закінчені. В день звільнення позивачеві була видана трудова крижка, а в перший робочий день, наступний після звільнення, були нарахована компенсація за 18 календарних днів невикористаної відпустки (8 днів - щорічної відпустки, 10 днів - додаткової відпустки за 2012 рік), про що позивачу було направлено поштою письмове повідомлення. Починаючи з 03 січня 2019 року адміністрація ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії" намагалась виплатити нараховану компенсацію позивачеві ОСОБА_1 , але остання усіляко ухилялась цьому, оскільки не відповідала на телефонні дзвінки та не реагувала на письмові повідомлення, які направлялись поштою. Лише 19 лютого 2019 року ОСОБА_1 прийшла на ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії", де в той же день їй була виплачена грошова компенсація за невикористані відпустки.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він працює охоронником ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії". Він не бачив, щоб після свого звільнення ОСОБА_1 приїжджала на територію підприємства.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що з січня 2019 року він працює охоронником ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії". Він не бачив, щоб ОСОБА_1 приїжджала на територію підприємства.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та свідків, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини.

З 26 березня 2012 року по 29 грудня 2018 року позивач ОСОБА_2 працювала на посаді прибиральниці приміщень ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії".

29 грудня 2018 року позивач звільнена з займаної посади за згодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України (наказ № 365-к від 29 грудня 2018 року).

За період роботи в ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії" позивач ОСОБА_1 :

-з 26 березня 2012 року по 30 вересня 2012 року - працювала (наказ № 45-к від 22 березня 2012 року про прийом на роботу - л/с 41),

-з 01 жовтня 2012 року по 14 жовтня 2012 року - перебувала у щорічній відпустці терміном 14 календарних днів (наказ № 222-к від 01 жовтня 2012 року - л/с 43),

-з 15 жовтня 2012 року по 22 жовтня 2012 року - працювала,

-з 23 жовтня 2012 року по 25 лютого 2013 року - перебувала на лікарняному по вагітності та пологах (л/с 45),

-з 26 лютого 2013 року по 28 грудня 2015 року - перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років (наказ № 50-к від 26 лютого 2013 року - л/с 46),

-з 29 грудня 2015 року по 28 грудня 2018 року - перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шести років (наказ № 207-к від 29 грудня 2015 року - л/с 48),

-29 грудня 2018 року - звільнена (наказ № 365-к від 29 грудня 2018 року - л/с 50).

Згідно ч.1 ст.74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно ч.1 ст.75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про відпустки" право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Згідно ч.1 ст.6 Закону України "Про відпустки" щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

В судовому засіданні встановлено, що на час звільнення позивач ОСОБА_1 мала 8 календарних днів невикористаної щорічної відпустки.

Спору щодо кількості днів невикористаної щорічної відпустки між сторонами немає.

Згідно ч.1 ст.182-1 КЗпП України та ч.1 ст.19 Закону України "Про відпустки" жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 цього Кодексу).

Згідно ч.3 ст.182-1 КЗпП України зазначена у частині першій цієї статті відпустка надається понад щорічні відпустки, передбачені статтями 75 і 76 цього Кодексу, а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами, і переноситься на інший період або продовжується у порядку, визначеному статтею 80 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 , як жінка, яка має дітей віком до 15 років та має неповнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, має право на щорічну додаткову оплачувану відпусткою тривалістю 10 календарних днів.

В судовому засіданні встановлено, що на час звільнення позивач ОСОБА_1 мала 10 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за 2012 рік.

Спору щодо кількості днів невикористаної додаткової відпустки за 2012 рік між сторонами немає.

Разом з тим, суд критично оцінює доводи позивача ОСОБА_1 про те, що на час звільнення вона мала 10 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за 2013 рік.

Так, для отримання такої відпустки необхідно дотримання двох обов`язкових умов: 1) жінка повинна мати дітей, 2) жінка повинна працювати.

Окрім положень ч.1 ст.182-1 КЗпП України та ч.1 ст.19 Закону України "Про відпустки", така ж позиція роз`яснена в листі Міністерства соціальної політики України від 20 жовтня 2011 року № 307/13/133-11 "Щодо надання роз`яснення". У цьому листі зазначено, що о скільки додаткова відпустка працівникам, які мають дітей, є соціальною відпусткою і не належить до виду щорічних відпусток, то вона надається повною тривалістю у будь-який час протягом календарного року, незалежно від відпрацьованого часу і дати народження дитини - до чи після. О тже, враховуючи вищезазначене, у наведеному у листі випадку при звільненні за попереднім місцем роботи мала бути виплачена грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової соціальної відпустки. Що стосується права на додаткову відпустку працівникам, які мають дітей у період перебування працівника у відпустках у зв`язку з вагітністю та пологами та для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (на підставі медичного висновку - до 6 років), то, як випливає із норми статті 19 Закону України "Про відпустки", для отримання такої відпустки жінці недостатньо мати двох дітей віком до 15 років чи бути одинокою матір`ю і т.д., вона ще повинна працювати (виконувати свої трудові обов`язки). О скільки відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (на підставі медичного висновку - до 6 років) та додаткова відпустка працівникам, які мають дітей (стаття 19 Закону України "Про відпустки"), належать до виду соціальних відпусток, встановлених статтею 4 Закону України "Про відпустки", то жінка, перебуваючи у соціальних відпустках у зв`язку з вагітністю та пологами та для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не має права на соціальну додаткову відпустку, передбачену статтею 19 Закону України "Про відпустки".

Позивач ОСОБА_1 , маючи трьох дітей віком до 15 років та дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, в 2013 році жодного дня не працювала, а тому не має права на додаткову відпустку за 2013 рік.

За таких обставин суд приходить до висновку, що на час звільнення позивач ОСОБА_1 мала 8 календарних днів невикористаної щорічної відпустки та 10 календарних днів невикористаної додаткової відпустки, всього - 18 календарних днів.

Згідно ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

В судовому засіданні встановлено, що при звільненні відповідач ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії" нарахував позивачеві ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані нею 10 днів щорічної відпустки та 10 днів додаткової відпустки жінці, яка має дітей віком до 15 років та має неповнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, в сумі 1421,64 грн., з яких після відрахування податків та інших обов`язкових платежів виплатив позивачеві грошові кошти в сумі 1144,42 грн. (довідка ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії" від 20 лютого 2019 року № 15 - л/с 11, 53, розрахунковий листок за лютий 2019 року - л/с 13, відомість на виплату готівки № 52 за лютий 2019 року - л/с 52, довідка ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії" ).

Суд критично оцінює доводи позивача ОСОБА_1 про те, що компенсація за невикористані відпустки повинна нараховуватись виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на території України, за останні два календарні місяці.

Так, у випадках надання працівникам щорічної відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (надалі - Порядок).

Згідно п.2 Порядку - обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно п.4 Порядку - в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Згідно п.7 Порядку - нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 не працювала з 23 жовтня 2012 року, а її посадовий оклад становив 2330 грн. (штатний розпис - л/с 145), тому відповідач ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії" правомірно здійснив нарахування грошової компенсації за 18 днів невикористаних відпусток в сумі 1421,64 грн., а саме: 2330 грн. х 12 місяців ? 354 календарних дня х 18 днів невикористаних відпусток .

Суд критично оцінює доводи позивача ОСОБА_1 про те, що відповідач ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії" несвоєчасно виплатив їй компенсацію за невикористані відпустки, у зв`язку з чим зобов`язаний сплатити їй середній заробіток за час затримки з 29 грудня 2018 року по 19 лютого 2020 року в сумі 9214, 40 грн.

Так, згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що в день звільнення 29 грудня 2018 року позивач ОСОБА_1 не працювала (довідка ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії" від 20 лютого 2019 року № 17 - л/с 12, 54, табель обліку робочого часу за грудень 2019 року - л/с 144).

Відповідач ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії" нарахував позивачеві суми, належні їй при звільненні, у перший робочий день, наступний після дня звільнення, про що поштою направив ОСОБА_1 письмове повідомлення (звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - л/с 178-179).

Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про нарахування їй грошової компенсації за невикористані відпустки, звернулась до ТОВ "ЗПП "Зерно Таврії" та пред`явила вимогу про розрахунок лише 19 лютого 2020 року. В той же день відповідач повністю виплатив позивачеві грошову компенсацію за невикористані відпустки в сумі 1144,42 грн. (що становить нараховану грошову компенсацію в сумі 1421,64 грн. після відрахування з неї податків та інших обов`язкових платежів).

Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд вважає, що наявність правових підстав для задоволення позову позивач ОСОБА_1 не довела, чим не виконала вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

На підставі викладеного суд вважає, що позов задоволенню не підлягає через необґрунтованість.

Згідно ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача ОСОБА_1 відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.36, 47, 74 - 76, 83, 116, 117, 182-1, 221, 232, 233 КЗпП України, Законом України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР, постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", ст.ст.4 - 13, 81, 141, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернопереробне підприємство "Зерно Таврії" про стягнення грошової компенсації за невикористані відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене (з врахуванням положень п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Цивільного процесуального кодексу України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Горностаївський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 13 жовтня 2020 року.

Суддя Посунько Г.А.