КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №760/15872/19

22 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Масловській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Шереметьєвої Л.А., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

31 травня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.07.2016 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 26000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначало, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також відповідач на час укладення кредитної угоди дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Посилалося на те, що відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом, яка станом на 16.05.2019 року становить 89 561,44 грн. та складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 43485,40 грн.; заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 14147,42 грн.; заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання в сумі 27087,60 грн.; заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. в розмірі 100,00 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) - 4241,02 грн.

Враховуючи наведене, просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість в сумі 89561,44 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 вересня 2019 року в позові Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 05 листопада 2019 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилова Олена Леонідівна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 вересня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зазначила, що на підтвердження позовних вимог банком було надано суду копію анкети-заяви, в якій вказані персональні дані позичальника та інформація, необхідна для отримання кредитної картки. Особистим підписом в анкеті-заяві відповідач висловив згоду на укладення договору на запропонованих банком умовах. Судом першої інстанції не було враховано, що вказаною заявою підтверджується факт проінформованості позичальника про умови кредитування, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Також укладення кредитного договору між сторонами підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів.

Вказала, що відсутність підпису боржника на відповідних Тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору кредиту між сторонами, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються в певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. У даному випадку відповідач, підписавши анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Доказів того, що відповідача не було ознайомлено з Умовами та правилами, Тарифами банку або ж було ознайомлено з іншими Умовами та правилами, Тарифами банку, відповідачем надано не було. Крім того, відповідачем не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 січня 2020 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» залишено без задоволення. Заочне рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 03 вересня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 01 вересня 2020 року касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 24 січня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилися, про день та час слухання справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.07.2016 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач має заборгованість за договором б/н від 05.07.2016 року, яка станом на 16.05.2019 року становить 89561,44 грн. та складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 43485,40 грн.; заборгованості за простроченим тілом кредиті в сумі 14147,42 грн.; заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання в сумі 27087,60 грн.; заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. в розмірі 100,00 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) - 4241,02 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не доведено факту укладення між сторонами кредитного договору та досягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов, що позбавляє суд можливості перевірити правильність нарахування кредитної заборгованості. Крім того, додана до позовної заяви анкета-заява від 05 липня 2016 року, не підписана відповідачем, тому відсутні підстави вважати, що договір між сторонами укладений.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що відповідно до укладеного між сторонами договору № б/н від 05.07.2016 року, ОСОБА_1 отримав у банку кредит у розмірі 26000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок

На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору та наявності у відповідача ОСОБА_1 заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було надано до суду першої інстанції розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Витяг з тарифів банку, копію паспорта відповідача.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, анкета-заява від 05.07.2016 року підписана позичальником, містить анкетні дані ОСОБА_1 , його контактну інформацію. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1 погодився з тим, що дана заява разом із Пам`яткою, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним та банком договір банківського обслуговування. (а.с.130)

Отже, з моменту підписання ОСОБА_1 анкети-заяви 05.06.2016 року, між ним та банком укладено кредитний договір. Крім того, про укладення кредитного договору між сторонами також свідчить факт користування позичальником кредитними коштами, що вбачається з розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факту укладення між сторонами кредитного договору, а доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 05 липня 2016 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню і штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати пені та штрафів, саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку належним доказом бути не може, оскільки наявна в ньому інформація повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (05 липня 2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (31 травня 2019 року), тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З урахуванням зазначеного, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Саме до такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, вказані висновки є обов`язковими для судів першої, апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які саме умови договору були узгоджені сторонами, не є підтвердженням наявності заборгованості по пені та штрафами у розмірі, визначеному позивачем.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що відповідач погодився з Умовами та Правилами наданими до позову, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом встановлено, що вказані Умови і Правила не підписані відповідачем. Колегія суддів вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05 червня 2016 року шляхом підписання анкети-заяви.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по пені та штрафах з підстав недоведеності укладення між сторонами кредитного договору підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог з інших правових підстав, з урахуванням правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 43485,40 грн. та заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 14147,42 грн., колегією суддів враховується наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 зроблено правовий висновок про те, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідач приєднався до публічного договору з АТ КБ "ПриватБанк", що свідчить про укладення між сторонами договору про надання банківських послуг у ПриватБанку.

За змістом позовної заяви ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 26 000 грн., що ним не заперечувалося, а відповідно до наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 43485,40 грн., за простроченим тілом кредиту - 14147,42 грн.

Надані банком докази видачі та користування кредитними коштами відповідачем не спростовано та ним не заперечувався той факт, що йому було дійсно видано кредитні кошти у розмірі 26 000,00 грн.

Відзиву на позовну заяву відповідач не подавав, як і не подавав відзиву на апеляційну скаргу. Власного розрахунку заборгованості не надав та не спростував розрахунок заборгованості, наданий позивачем.

При цьому, саме на суд покладено обов`язок по визначенню розміру заборгованості, який підлягає стягненню за рішенням суду.

Колегією суддів враховується, що до апеляційної скарги представником АТ КБ "ПриватБанк" додано довідку, з якої вбачається, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н отримав, картку НОМЕР_1 , відкриту 01.08.2016 року, терміном дії до 10.2018 року та картку НОМЕР_2 , відкриту 26.02.2018 року, терміном дії до 01.2022 року.

12 листопада 2014 року набрала чинності постанова правління Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» від 05.11.2014 року №705 у якій не передбачено, що у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання.

При цьому в судовому порядку підлягає з`ясуванню факт розміру заборгованості, тобто, суми використаної проте не повернутої позичальником.

З виписки по картковому рахунку вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами в сумі 232 021,02 грн. та сплатив на погашення заборгованості суму в розмірі 192 611,68 грн.

Таким чином, відповідачем не повернуто банку кредитні кошти в сумі 39 409,34 грн. (232 021,02 грн. - 192 611,68 грн.) й саме вказана заборгованість по тілу кредиту підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни підлягає частковому задоволенню, заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 вересня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, стягнення з відповідача на користь позивача 39 409,34 грн. заборгованості за тілом кредиту та про відмову в задоволенні решти позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В ході розгляду даної справи Акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» було понесено судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції в розмірі 1921 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 2881,50 грн., позовні вимоги та апеляційна скарга банку задоволені частково на загальну суму 39 409,34 грн., що становить 44 % від суми заявлених вимог. З урахуванням розміру задоволених вимог відшкодуванню відповідачем на користь позивача підлягають судові витрати у загальному розмірі 2113,10 грн.

Отже, з урахуванням вимог ч.13 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору на загальну суму 2113,10 грн.

Керуючись ст.ст. 634, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.13, 76, 77, 78, 81, 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за тілом кредиту в сумі 39 409,34 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () витрати по сплаті судового збору в розмірі 2113,10 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 23 жовтня 2020 року.

Головуючий: Судді: