Справа № 760/9568/20
Провадження №4-с/760/134/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

за участю секретаря Каліш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на дії Головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Чеграхчі Д.І., заінтересована особа: ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

21.04.2020 р. до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_1 на дії Головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Чеграхчі Д.І. щодо винесення постанови ВП № 33845914 від 24.12.2019 р. про повернення виконавчого документа стягувачу, заінтересована особа: ОСОБА_2 , у якій заявник просить:

визнати неправомірними дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Чеграхчі Д.І. щодо винесення постанови від 24.12.2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу ВП 33845914 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-1825/11, виданого 12.09.2011 р. Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 132924,85 грн.;

скасувати постанову ВП № 33845914, винесену 24.12.2019 р. Головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Чеграхчі Д.І., про повернення виконавчого документу стягувачу.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що 24.12.2019 р. головним державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Чеграхчі Д.І. була винесена постанова ВП № 33845914 про повернення виконавчого документу стягувачу, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», з мотивів відсутності у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

Заявник, вважає дану постанову неправомірною, а тому вона має бути скасована, оскільки державним виконавцем не були виконані усі необхідні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», чим порушено права та законні інтереси стягувача.

З наведених підстав, заявник просить визнати неправомірними дії державного виконавця Чеграхчі Д.І. та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 24.12.2019 р. у виконавчому провадженні ВП № 33845914.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 21.04.2020 р. зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

Ухвалою суду від 24.04.2020 р., відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Чеграхчі Д.І., заінтересована особа: ОСОБА_2 , та призначено справу до судового розгляду.

Стягувач, боржник, державний виконавець в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені судом належним чином.

27.07.2020 року через канцелярію суду Вхід.№54821 від заявника надійшла заява про розгляд скарги у його відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд вважає за можливе проводити розгляд скарги за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Розглянувши подані заявником документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

З матеріалів справи судом встановлено, що 12.09.2011 р. Солом`янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 131485,00 грн., державне мито в розмірі 1314,85 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 125,0 грн.

13.08.2012 р. на підставі заяви стягувача, головним державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Чеграхчі Д.І. винесено постанову ВП № 33845914 про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-1828/11, виданого 12.09.2011 р. Солом`янським районним судом м. Києва.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Із зазначеного вище вбачається, що при виконанні своїх обов`язків з примусового виконання рішень суду органи державної виконавчої служби мають діяти в межах повноважень та у спосіб який передбачений законом, а саме Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить перелік дій, які виконавець має право та зобов`язаний вчиняти.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Встановлено, що постановою головного державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Чеграхчі Д.І. від 24.12.2019р. ВП № 33845914, виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Як зазначено в даній постанові, в ході примусового виконання рішення суду - боржника та майна, на яке можливе звернення стягнення не виявлено, про що складено акт державного виконавця.

Згідно відповіді ПФУ, ДФС про осіб-боржників, які працюють інформації щодо боржника не знайдено.

Разом з тим, суд вважає, що державним виконавцем не було вжито належних заходів щодо розшуку майна боржника, виходячи з наступного.

Стаття 124 Конституції України, ст. 18 ЦПК України гарантують обов`язковість виконання судових рішень, що набрали законної сили для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до п. 14 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Згідно ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 36 ЗУ "Про виконавче провадження", розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Державним виконавцем не надано суду доказів про те, що ним було вжито усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішення суду та здійснено всі заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Так, державний виконавець в судове засідання не з`явився, копії матеріалів виконавчого провадження суду надано не було. З матеріалів справи, не вбачається, що державним виконавцем було вжито заходів щодо звернення до суду з поданням про примусовий привід боржника/про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; виклику боржника з приводу виконавчого документа, що перебуває у виконавчому провадженні; накладення стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звернення до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням та інших дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», що свідчить про неповноту вчинення виконавцем дій у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» за період з часу відкриття виконавчого провадження до часу повернення виконавчого документу стягувачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти у порядок, межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

В п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії,

З огляду на викладене вище, суд вважає, що заходи вжиті державним виконавцем щодо перевірки майна боржника, не можна вважати належними та такими, що відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

Наведене свідчить, що дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу не відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження», а державним виконавцем всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження» не вжито всіх передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішення суду.

Повернення виконавчого листа без виконання, з підстав, зазначених державним виконавцем, позбавляє позивача реалізувати своє право на примусове виконання судового рішення, тоді як відповідно до п. 9 ч. 1 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість рішень суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві є безпідставною і передчасною, а дії державного виконавця неправомірними, а тому приходить до висновку, що подана скарга ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 76-81, 258-260, 268, 273, 353, 447-453 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Чеграхчі Д.І., заінтересована особа: ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати неправомірним дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Чеграхчі Д.І. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 24.12.2019 р. ВП № 33845914.

Скасувати постанову головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Чеграхчі Д.І. про повернення виконавчого документа стягувачеві від 24.12.2019 р. ВП № 33845914.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суд через районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кушнір С.І.