Ухвала

08 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 296/1857/16-ц

провадження № 61-12661ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 липня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 07 липня 2020 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з зазначеним позовом.

На обґрунтування позову ПАТ «УкрСиббанк» зазначало, що 04 травня 2007 року між акцiонерний комерцiйний iнновацiйний банк «Укрсиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір на суму 30 тис. доларів США з кінцевим терміном повернення 04 травня 2022 року.

У той же день на забезпечення виконання кредитних зобов`язань були укладені також договори поруки між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», також між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк». Оскільки зобов`язання за кредитним договором належним чином відповідачами не виконувалися утворилася заборгованість, а саме: по процентах та кредиту у розмірі 15 911 доларів 18 центів США; по пені у розмірі 23 108 грн 06 коп., яку банк просив суд солідарно стягнути з відповідачів.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19 липня 2019 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 04 травня 2007 року по процентах та кредиту у розмірі 15 911 доларів 18 центів США; по пені у розмірі 23 108 грн 06 коп. - з ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_3 та з ОСОБА_1 в солідарному порядку з ОСОБА_2 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 07 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 липня 2019 року в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та в частині стягнення судових витрат. Відмовлено ПАТ «УкрСиббанк» у позові до ОСОБА_3 . Вирішено питання розподілу судових витрат. В решті рішення залишено без змін.

21 серпня 2020 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали касаційну скаргу, що надійшла 26 серпня 2020 року, в якій заявник просять скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 липня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 07 липня 2020 року в частині стягнення з них кредитної заборгованості й ухвалити, в цій частині, нове судове рішення, яким у задоволенні позову АТ «УкрСиббанк», який є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк», відмовити.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Разом з цим, при поданні касаційної скарги з підстав, передбачених частиною першою статті 411 цього Кодексу зазначаються обґрунтування необхідності скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд, а саме:

1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;

4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;

5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;

6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;

8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

При поданні касаційної скарги з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 цього Кодексу зазначаються обґрунтування підстав для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд та/або порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або

4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Отже, касаційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 липня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 07 липня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги місячний строк, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян