УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

25.09.2020 року м.Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Воробйова Т.А.

розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1

до приватного підприємства «Прогрес»

про видачу судового наказу про стягнення заборгованості із заробітної плати,

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить видати судовий наказ про стягнення з боржника заборгованості із заробітної плати у сумі 57 644,32 грн.

У заяві ОСОБА_1 посилається на норми Кодексу законів про працю України щодо стягнення заробітної плати.

При вирішенні питання про можливість видати судовий наказ, суддя приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 01.11.2019 між ПП "Прогрес-Буд" як замовником та ОСОБА_1 як виконавцем було укладено цивільно правовий договір за №5, предметом якого є виконання індивідуально визначеної роботи: прибирання території складів 2,3,4 за адресою: АДРЕСА_1 . Термін дії договору з 01 листопада 2019 по 15 листопада 2019 року.

Одним із доказів на підтвердження вимог заяви про стягнення заборгованості із заробітної плати, зокрема, в частині існування трудових відносин з боржником, заявник вказує довідку боржника від 20.02.2020 №9. Матеріали справи містять довідку від 20.02.2020 за вих.№9, видану приватним підприємством «Прогрес-Буд» Гербеді Ю.А. про те, що вказане підприємство протягом період з 01.06.2018 по 15.11.2019 виплатило заявнику дохід у сумі 69407,89 грн.

Слід зазначити, що наряду з тим, що заяву подано про стягнення заборгованості з ПП "Прогрес", на підтвердження існування такої заборгованості заявником подано документи (договір та довідка), видані ПП "Прогрес-Буд".

Також, суд бере до уваги таке. Відповідно до ч.1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ч.1 ст.2 1 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У постанові від 08.05.2018 року по справі №127/21595/16-ц Верховний Суд вказав, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Таким чином, між стягувачем та боржником склались не трудові відносини, а цивільно-правові.

Статтею 161 ЦПК України передбачено можливість видати судовий наказ про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, заявлена до юридичної особи або фізичної особи підприємця (пункти 1, 7, ч. 1).

Оскільки заявлена ОСОБА_1 вимога не стосується стягнення заробітної плати, підстав для звільнення заявника від сплати судового збору не має.

Згідно з п.1 ч.3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Проте, до заяви не додано документа, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до пункту 3 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Окрім того, згідно з п.8 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу , якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу. Враховуючи, що вимогу за заявою адресовано ПП "Прогрес", дослідивши матеріали заяви і подані на підтвердження заявленої вимоги докази, суддя встановив, що з останніх не вбачається існування права грошової вимоги заявника до особи боржника, зазначеної у заяві про видачу судового наказу.

Згідно з ч.2 ст.165 ЦПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Таким чином, суддя дійшов висновку про наявність підстав для відмови заявнику у видачі судового наказу.

Разом з тим, суд роз`яснює заявнику, що відповідно до ч.1 ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення із заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст.163, 165 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 до приватного підприємства «Прогрес» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з заробітної плати відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів, з дня її підписання.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.А.Воробйова

роздрук. прим.:

1 - до справи

2 - заявнику