Ухвала

12 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 373/751/19

провадження № 61-13453ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

розглянув касаційну скаргу Переяславської міської ради на постанову Київського апеляційного суду від 01 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Управляюча компанія «Виробниче управління житлово-комунального господарства» Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, треті особи: Приватне акціонерне товариство «Київобленерго», Переяслав-Хмельницький районний сектор Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій у Київській області, про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Управляюча компанія «Виробниче управління житлово-комунального господарства» Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області (далі - КП «УК «Виробниче управління житлово-комунального господарства»), треті особи: Приватне акціонерне товариство «Київобленерго» (далі - ПрАТ «Київобленерго»), Переяслав-Хмельницький районний сектор Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій у Київській області, та просив стягнути з відповідача 246 292,00 грн майнової шкоди та 100 000,00 грн моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . 03 березня 2019 року о 11 год 08 хв через перенапругу в електричній мережі у вказаній квартирі сталася пожежа, внаслідок якої було пошкоджено квартиру, побутову техніку та речі домашнього вжитку. Згідно зі звітом Переяслав-Хмельницького районного сектора Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій у Київській області від 04 березня 2019 року причиною виникнення пожежі є перевантаження електромережі. Послуги з утримання будинку позивача та прибудинкової території здійснюються КП «Управляюча компанія «Виробниче управління житлово-комунального господарства» Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, а тому позивач вважає, що згідно з вимогами статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідальність за спричинену шкоду та обов`язок її відшкодувати повинен нести відповідач. Позивач зазначав, що крім майнової шкоди йому була також заподіяна моральна шкода, яка полягає в порушенні права власності і сталого режиму життя його та родини у зв`язку з пожежею, постійних переживаннях та нервових потрясіннях, пов`язаних з численними зверненнями за захистом своїх прав. Перебування в постійному стресі призвело до погіршення здоров`я позивача. Внаслідок пожежі ОСОБА_1 та його родина фактично залишилися не лише без житла, а й без теплого одягу у холодну пору року.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 липня 2020 року рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2020 року скасовано та прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з КП «Управляюча компанія «Виробниче управління житлово-комунального господарства» Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 246 292,00 грн та 30 000,00 грн в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У вересні 2020 року Переяславська міська рада засобами поштового зв`язку звернулася з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 01 липня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн та майнової шкоди у розмірі 246 292,00 грн, що у сумі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 250 = 525 500, 00 грн), а тому постанова Київського апеляційного суду від 01 липня 2020 року, відповідно до вимог ЦПК України, не підлягає касаційному оскарженню.

Посилання заявника на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність оскаржуваних судових рішень практиці Верховного Суду не можуть свідчити, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки фактично підтверджують незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями.

Посилання в касаційній скарзі на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, без їх належного обґрунтування не можуть бути підставою для відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Доводи у касаційній скарзі про те, що справа судами не визнавалась малозначною, тому заявник має право її оскаржити в касаційному порядку є необґрунтованою, оскільки розгляд справи судом першої інстанції в загальному порядку не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять інших посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтверджені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Переяславської міської ради на постанову Київського апеляційного суду від 01 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Управляюча компанія «Виробниче управління житлово-комунального господарства» Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, треті особи: Приватне акціонерне товариство «Київобленерго», Переяслав-Хмельницький районний сектор Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій у Київській області, про відшкодування шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик