Провадження № 2/752/5554/20
РІШЕННЯ

Іменем України

01.10.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Форвард Київ-Сервіс», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2020 року позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , в яком у просив суд стягнути із відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири суму в розмірі 30858,00 грн., витрати, понесені на оплату послуг з визначення вартості збитку в сумі 1700,00 грн., на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 15000,00 грн., а також судовий збір.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . 29.01.2020 року позивачем було виявлено, що його квартира залита водою, внаслідок чого позивачу була завдана матеріальна шкода. З метою фіксації факту залиття, позивач викликав представників ТОВ «Форвард Київ-Сервіс», з яким позивачем було укладено договір, на підставі якого зазначене товариство зобов`язалось забезпечувати позивачу надання послуг з утримання будинку. 29.01.2020 року комісією був проведений огляд квартири, та складено акт, яким було зафіксовано залиття площею 35 кв.м, а також в акті було зазначено, що залиття відбулось із квартири НОМЕР_1 , власником якої відповідач ОСОБА_2 , внаслідок незакритої каналізаційної ревізії в квартирі НОМЕР_1 на п`ятому поверсі, яка під час огляду лежала на підлозі туалетної кімнати. Внаслідок цього відбулось затоплення туалетної кімнати та ванної, рівнем води приблизно 5 см, замокання також виявлено по коридору та частково кухні. Позивач вказує, що в момент залиття відповідача не було, та, залефонувавши йому, вони домовились про зустріч. 31.01.2020 року відбулась зустріч між позивачем та відповідачем, та, останній, пообіцяв відшкодувати завдані залиттям квартири збитки. Однак, 07.02.2020 року відповідач зателефонував позивачу та відмовився відшкодовувати збитки в добровільному порядку. З метою з`ясування вартості завданих збитків, позивач звернувся до ФОП ОСОБА_5 та, відповідно до звіту від 17.02.2020 року, вартість завданих збитків позивачу склала суму в розмірі 30858,72 грн., а вартість за надані послуги по складенню звіту суму в розмірі 1700,00 грн. 12.02.2020 року відповідачем на підставі договору дарування квартири було передано право власності ОСОБА_3 , та позивач вважає, що зазначений договір було укладено з метою уникнення від відповідальності за завдані позивачу збитки, внаслідок залиття квартири. Крім того, внаслідок залиття квартири та неправомірних дій відповідача, позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає в пошкодженні власності позивача, переживаннях, погіршення стану здоров`я, та відсутності добровільного відшкодування з боку відповідача, а відтак позивачем оцінено розмір моральної шкоди в сумі 15000,00 грн., яка підлягає стягненню із відповідача. З огляду на викладене, а також в зв`язку із не бажанням відповідача відшкодувати завдані збитки в добровільному порядку, позивач вимушений звертись за захистом своїх прав до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.06.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

17.08.2020 року до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просить в задоволенні позову відмовити, зокрема, посилаючись на те, що складений 29.01.2020 року акт є неналежним та недопустимим доказом у справі, який не підтверджує факт вини відповідача в завданні шкоди позивачу. Крім того, з актом не було ознайомлено відповідача та про його існування він дізнався лише із матеріалів справи. В зв`язку з тим, що позивачем не доведено, що залиття його квартири відбулось з огляду на винну поведінку відповідача, відсутні докази причинно-наслідкового зв`язку між діями та завданою шкодою, а відтак відсутні і законні підстави для відшкодування шкоди відповідачем.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.08.2020 року, було відкладено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 01.10.2020 року.

Позивач, надіславши до суду заяву свідка, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач, подавши до суду відзив на позов, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Треті особи будь-які клопотання та/або пояснення на позов до суду не надіслали.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

26.09.2017 року між ТОВ «Форвард Київ-Сервіс» та ОСОБА_1 було укладено договір № 1 СК 113 корпус 8, предметом якого є збезпечення виконавцем надання послуг із утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку по АДРЕСА_4 , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленими тарифами у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

Позивач вказує, що 29.01.2020 року відбулось залиття його квартири, на підтвердження чого, останнім, було надано акт від 29.01.2020 року, складений комісією в складі: начальника дільниці ЖК «Казка» Герасимчука М.О., власника квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_1 , представника охоронної фірми «Еліт» Дободняка Р.В., відповідно до якого комісією було встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_6 відбулось 29.01.2020 року із квартири НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_2 , розташованої на п`ятому поверсі, корпус 8 за адресою: АДРЕСА_4 . Причина залиття відбулась внаслідок не закритої каналізаційної ревізії в квартирі НОМЕР_1 на п`ятому поверсі, яка під час огляду лежала на підлозі туалетної кімнати. Внаслідок цього відбулось затоплення туалетної кімнати та ванної, рівнем води приблизно 5 см. Замокання також виявлено по коридору та частково кухні.

Відповідно до звіту СОД ОСОБА_5 № 2676 від 11.02.2020 року, вартість збитку, що виник внаслідок залиття квартири за адресою: АДРЕСА_3 складає суму в розмірі 30858,72 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що саме внаслідок винних дій відповідача, як власника квартири відбулось залиття належної позивачу на праві власності квартири, а відтак відповідач має відшкодувати завдані йому збитки.

Заперечуючи проти позовних вимог, стороною відповідача було зазначено про те, що позивачем не надано суду достатніх доказів завдання збитків саме з вини відповідача, а також не надано доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями відповідача, а відтак відсутні законні підстави для задоволення позову.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Правовідносини між сторонами є деліктними, оскільки виникли у зв`язку із спричиненням шкоди, а тому регулюються Главою 82 ЦК України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6 (з наступними змінами) наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, із змісту наведених норм права випливає, що для застосування вимог ст. 1166 ЦК України суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме - якими саме неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини.

Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому, позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги - факт завдання шкоди (збитків) відповідачем та обґрунтувати її розмір. Саме до цього зводяться правові висновки щодо застосування норм права, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 03 грудня 2014 року N 6-183цс14.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вина відповідача щодо залиття квартири встановлена на підставі акту від 29.01.202 року, де за висновком комісії встановлено, що залиття відбулось внаслідок не закритої каналізаційної ревізії в квартирі НОМЕР_1 на п`ятому поверсі, яка під час огляду лежала на підлозі туалетної кімнати. Внаслідок цього відбулось затоплення туалетної кімнати та ванної, рівнем води приблизно 5 см. Замокання також виявлено по коридору та частково кухні.

Однак, варто звернути увагу на те, що правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.

В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Наданий стороною позивача акт від 29.01.2020 року не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, так, зокрема, він складений без присутності, осіб явка, яких є обов`язковою - власника/мешканців квартири НОМЕР_1 , а також без присутності представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, якою в даному випадку є ТОВ «Форвард Київ-Сервіс».

Крім того, даний акт не підписано відповідачем, як і не складено акту, що власник квартири НОМЕР_1 , відмовився його підписувати.

Також, в акті відсутні інші необхідні для такого документа реквізити: в ньому не зазначено прізвище, ім`я, по батькові власника квартири НОМЕР_1 , що зазнав шкоди, натомість, останнього зазначено як особу, яка входить до складу комісії.

Крім того, зазначена у актах причина залиття та винні особи не можуть вважатися достовірними, оскільки жодна з присутніх при складанні акта осіб не наділена повноваженнями робити висновки щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

З огляду на викладене наданий стороною позивача акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди, а відтак судом до уваги не приймається.

Слід вказати, що після отримання позивачем відзиву на позов, останній, з будь-якими клопотаннями, зокрема, в частині призначення у справі судово-будівельної експертизи, до суду не звертався.

Суд вважає, що позивач правом на заявлення клопотання про призначення експертизи з метою визначення внаслідок чого відбулось залиття його квартири не скористався, посилаючись в позові на презумпцію вини заподіювача шкоди та стверджуючи, що саме відповідач повинен належними та допустимими доказами по справі довести відсутність вини у завданні шкоди.

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами вину відповідача у заподіянні шкоди позивачу затопленням його квартири, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди та витрат, пов`язаних із проведенням оцінки задоволенню не підлягають.

З огляду на те, що відшкодування моральної шкоди є похідним від заподіяння матеріальної шкоди, та заподіяння такої судом не встановлено, а позивачем не доведено, а тому вимоги про відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Форвард Київ-Сервіс», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1 по фактично понесеним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.П. Чередніченко