Єдиний унікальний номер: 223/647/20
Провадження номер: 2/223/306/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 р. м. Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дочинець С.І., при секретарі Лифенко Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вугледарського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що у період з 28 грудня 1992 року по 11 грудня 2019 року працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та наказом №240-к від 12 грудня 2019 року його було звільнено 11 грудня 2019 року за станом здоров`я, в порядку п. 2 ст. 40 КЗпП України. В умовах важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату позивач працював понад 29 років, але був змушений припинити свою трудову діяльність у віці 48 років. При звільненні роботодавцем не було проведено розрахунок всіх належних позивачеві сум, нарахована сума на день звільнення ОСОБА_1 становила 79374,70 гривень, загальна сума, що підлягала до сплати на день звільнення становила 63747,62 гривень. Середньоденна заробітна плата на день звільнення ОСОБА_1 становила 765,06 гривень. Впродовж з 12 грудня 2019 року по 29 травня 2020 року підприємством перераховано заборгованість у розмірі 63747,62 гривень, отже остаточним днем погашення заборгованості є 29 травня 2020 року. Період затримки розрахунку при звільненні складає 115 робочих днів, а тому розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 12 грудня 2019 року по 29 травня 2020 року, включно, становить 87981,90 гривень (115 робочих днів * 765,06 гривень = 87981,90 гривень).

Окрім того, дії відповідача щодо невиплати всіх сум, що належали позивачеві при звільненні з даного підприємства, поставило останнього у скрутне матеріальне становище, яке унеможливило забезпечення нормального існування позивача та його родини, що вимагало від ОСОБА_1 додаткових зусиль для організації його життя та пошуку джерел для забезпечення його життя та життя його родини, що вплинуло на фізичний та психологічний стан здоров`я позивача. Внаслідок трудового каліцтва ОСОБА_1 не має можливості працювати та потребує додаткових витрат на лікування через свою хворобу, впродовж грудня травня 2020 року позивач неодноразово проходив лікування та різноманітні обстеження в медичних закладах, а той час коли підприємство на якому він працював тривалий час, порушило терміни розрахунку при звільненні та не виплатило всіх сум, що належали ОСОБА_1 в день звільнення. На підставі викладеного, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав ОСОБА_1 внаслідок затримки розрахунку при звільненні при цьому виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості моральну шкоду, що підлягає відшкодуванню відповідачем позивач оцінив у розмірі 5000,00 гривень.

З огляду на викладене позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 87981,90 гривень та моральну шкоду в розмірі 5000,00 гривень.

Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 01 вересня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду справи на 21 жовтня 2020 року (а.с. 30).

Від позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на адресу суду надійшли письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності, вимоги позову підтримали та просили суд їх задовольнити (а.с. 23, 41).

Від відповідача на адресу суду 16 серпня 2020 року, в межах строку, визначеного ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 01 вересня 2020 року, надійшов відзив на позов з доданими до нього доказами про підтвердження направлення його копії та доданих нього документів позивачу, тому суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» до розгляду в межах даної цивільної справи.

Згідно відзиву на позов відповідач зазначає, що ОСОБА_1 було звільнено з підприємства наказом №240-к від 12 грудня 2019 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи за ч. 2 ст. 40 КЗпП України. Сума до сплати, яка належала позивачу на час звільнення становила 63743,62 гривень. Підприємством було виплачено кошти у повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень №882 від 12.02.2020 року на суму 6311,60 гривень, №47 від 14.02.2020 року на суму 80,82 гривень та 368,69 гривень, №63 від 10.02.2020 року на суму 1008,62 гривень, №68 від 04.03.2020 року на суму 931,04 гривень, №2467 від 26.05.2020 року на суму 29725,30 гривень. Остаточний розрахунок було здійснено 28.05.2020 року у сумі 25321,55 гривень.

Так, джерелами виплати заробітної плати працівникам ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» є кошти державного бюджету та кошти від реалізації вугільної продукції. Заборгованість позивача може бути погашена тільки за рахунок коштів від реалізації вугільної продукції. У зв`язку з відсутністю у підприємства грошових коштів на виплату заробітної плати та введенням простою на підприємстві з грудня 2019 року, несплатою в повному обсязі з підприємством за поставлену вугільну продукцію з боку покупців, ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» не мало можливості розрахуватись з позивачем у строки визначені ст. 116 КЗпП. Тому, відповідач посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої палати Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, та заявляючи про не співмірність середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з сумою заборгованістю перед позивачем, оскільки така заборгованість виникла з причин, які не залежать від підприємства, відповідач просить суд зменшити розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні на п`ятдесят відсотків. Окрім того, у відзиві відповідач зазначає, що позивачем не доведено наявності понесених моральних страждань та причин їх виникнення. Відповідач просив суд справу розглянути без участі представника ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (а.с. 34).

Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у поряду загального позовного провадження.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило.

Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 28 грудня 1992 року по 11 грудня 2019 року працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та був звільнений 11 грудня 2019 року наказом № 240-к від 12 грудня 2019 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 10 липня 1988 року (а.с. 8-9).

Відповідно до листа Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №2130 від 04 серпня 2020 року ОСОБА_1 дійсно працював на даному підприємстві з 28 грудня 1992 року та згідно наказу №240-к від 12 грудня 2019 року його було звільнено з підприємства 11 грудня 2019 року.

Нараховані грошові кошти на час звільнення склали 79374,70 гривень.

Сума до сплати за грудень 2019 року складає 63747,62 гривень, на 01 серпня 2020 року сума перерахована у повному обсязі, а саме:

- 12.02.2020 року виплачено 6311,60 гривень допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю за рахунок Фонду соціального страхування, згідно з платіжним дорученням №882 від 12.02.2020 року (а.с. 11);

- 04.02.2020 року виплачено 80,82 гривень та 368,69 гривень, згідно платіжного доручення ;47 від 04.02.2020 року (а.с. 11);

- 10.02.2020 року виплачено 1008,62 гривень, згідно платіжного доручення №63 від 10.02.2020 року (а.с. 11);

- 04.03.2020 року виплачено 931,04 гривень, згідно платіжного доручення №68 від 04.03.2020 року (а.с. 11);

- 26.05.2020 року виплачено 29725,30 гривень, згідно платіжного доручення №2467 від 26.05.2020 року (а.с. 12);

- 28.05.2020 року виплачено 25321,55 гривень, згідно платіжного доручення №2554 від 28.05.2020 року (а.с. 12).

Середньоденна заробітна плата на час звільнення склала 765,06 гривень (а.с. 10).

Згідно платіжного доручення №2554 від 28 травня 2020 року та виписки з рахунку приватного клієнта ОСОБА_3 № НОМЕР_2 за період з 02 грудня 2019 року по 31 липня 2020 року остаточний розрахунок з ОСОБА_3 з всіх належних йому сум було здійснено 29 травня 2020 року (а.с. 12, 13).

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10 ААА №121687 від 12 вересня 2012 року ОСОБА_1 повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності з 08 вересня 2012 року та безстроково. Визначена потреба у медичному лікуванні за наслідками трудового каліцтва (а.с. 22).

Згідно з виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1046 та №393, виданих Комунальних некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги Вугледарської міської ради», ОСОБА_1 у період з 16 грудня 2019 року по 30 грудня 2019 року проходив стаціонарне лікування за наслідками перенесеної виробничої травми хребта (29 січня 2007 року) з діагнозом: компресійний перелом L1 хребця у вигляді після травматичної радикулопатії в стадії загострення з вираженими больовим, мязово-тонічним корінцевим синдромами, вираженими статико-динамічними порушеннями. У період з 03 серпня 2020 року по 14 серпня 2020 року позивач проходив стаціонарне лікування з діагнозом: хронічний бронхіт ІІ ст., загострення ЛН ІІ-ІІ ст..; дифузний пневмофіброз (а.с. 20, 21).

Відповідно до актів про початок цілозмінних простоїв по ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» від 08 грудня 2019 року, 02 січня 2020 року, від 03 лютого 2020 року, від 19 березня 2020 року та акту про продовження цілозмінних простоїв від 02 квітня 2020 року, від 25 червня 2020 року, від 01 липня 2020 року через відсутність розрахунків збоку ДП «Даржвуглепостач» та «ПАТ «Центренерго» за відвантажену вугільну продукцію відповідач не має змоги сплатити заробітну плату. З 19 березня 2020 року ПрАТ ДТЕК «ПЕМ-ЕНЕРГОВУГІЛЛЯ» припинило постачання електроенергії відповідачу через заборгованість за спожиту електроенергію, у зв`язку з чим були розпочаті цілозмінні простої підприємства (а.с. 37-40).

Так, в судовому засіданні встановлено, не оспорюється сторонами та у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що ОСОБА_1 дійсно працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та був звільнений з підприємства 11 грудня 2019 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення з останнім не було проведено повного розрахунку всіх належних йому сум. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 765,06 гривень, оскільки кожна зі сторін посилається на зазначені обставини як в досліджених письмових доказах, так і в наданих суду позові та відзиві на позов.

Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 рудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При визначенні середньої заробітної плати слід керуватися вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

З п. 2 вказаного Порядку вбачається, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 на день звільнення становить 765,06 гривень, що підтверджується листом Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №2130 від 04 серпня 2020 року, не оспорюється сторонами та не підлягає доказуванню.

Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача.

Позивачем визначена загальна сума стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням з роботи за період з дня звільнення до 29 травня 2020 року, включно, у розмірі 87981,90 гривень, яку останній вираховував виходячи з 115 робочих днів за які має бути оплачений середній заробіток та середньоденного заробітку 765,06 гривень (115 робочих дні х 765,06 гривень = 87981,90 гривень).

Так, суд погоджується зі здійсненим позивачем розрахунком та визначеною сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням з роботи у розмірі 87981,90 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначаючи про необхідність зменшення розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з його не співмірністю з розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати, посилається на висновки викладені у постанові Великої палати Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, яка визначає умови/підстави та обставини, які мають бути враховані судом при визначенні такої співмірності. Так, відповідач у своєму відзиві зазначає, що вина підприємства у несвоєчасній виплаті належних позивачеві на день звільнення сум відсутня, оскільки на підприємстві було введено простій через припинення постачання електроенергії, а також наявність численних боргів перед підприємством через несплату за поставлене вугілля. Однак, суд критично ставиться до вищезазначених посилань відповідача, оскільки ОСОБА_1 виконував покладені на нього трудові зобов`язання, а Державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», здійснюючи підприємницьку діяльність, не виконало свої зобов`язання перед звільненим працівником, а відсутність у підприємства грошових коштів не може бути підставою для невиплати працівникові заробітної плати та/або сум належних при звільнені.

Окрім того, відповідач у відзиві на позов не визначає, які саме заходи були вжиті підприємством для здійснення щонайшвидшої виплати звільненому працівникові належних йому сум та узгодження з останнім можливого часу/графіку проведення такої виплати.

Більш того, суд вважає необхідним зауважити, що на час звільнення ОСОБА_1 сума нарахованих грошових коштів складала 79374,70 гривень, що підтверджується листом відповідача №2130 від 04 серпня 2020 року, яка була сплачена лише 29 травня 2020 року, а тому, суд приходить до висновку, що при стягненні з Державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 87981,90 гривень буде в повній мірі дотримано балансу та принципу співмірності між розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати та стягуваної з підприємства компенсації.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень, суд виходить з наступного.

Згідно статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б останнього вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

В судовому засіданні встановлено, що неправомірними діями відповідача, а саме порушенням термінів здійснення розрахунку при звільненні, порушено, гарантоване ст. 43 Конституції України, право ОСОБА_1 на своєчасне одержання винагороди за працю, що призвело до моральних страждань позивача, який майже 27 років працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», був вимушений звільнитись у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, що перешкоджало продовженню виконуваній роботі, а наслідком не виплати при звільненні всіх сум, що належали позивачу від підприємства, стало погіршення матеріального становища ОСОБА_1 , що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та пошуку джерел доходу для забезпечення власного утримання та утримання родини.

Тому, суд, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, розглядаючи справу не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що з відповідача ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 5000,00 гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням.

Вирішуючи питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з наданої до суду квитанції №0.0..1 від 25 серпня 2020 року ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подання до суду даного позову у сумі 929,81 гривень (а.с. 1).

Виходячи з вищевикладеного, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність задоволення вимог позову ОСОБА_1 щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, суд вважає необхідним, на виконання вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 929,81 гривень.

Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23 ЦК України, ст. ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, п. п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 82, 141, 247, 258, 263-265, 279 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 87981 (вісімдесят сім тисяч дев`ятсот вісімдесят одна) гривень 90 (дев`яносто) копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , втрати зі сплати судового збору у розмірі 929 (дев`ятсот двадцять дев`ять) гривень 81 (вісімдесят одна) копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області Дочинець С.І.