Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Мирошниченка Ю. М. , за участю секретаря судового засідання Конівченко Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє самостійно та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , (терті особи Житлово-комунальне підприємство «Керуюча компанія «Кальміуська», управління «Служба у справах дітей Маріупольської міської ради») про втрату права користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що за рішенням Маріупольської міської ради №6/30-3649 від 08.10.2013 року «Про прийняття в міську комунальну власність гуртожитків: по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , з майном, яке знаходиться на балансі Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча», гуртожиток по АДРЕСА_1 був безоплатно переданий у міську комунальну власність. На підставі ордеру НОМЕР_4, виданого ПАТ «ММК імені Ілліча», ліжко-місця в кімнаті АДРЕСА_1 , було надане громадянці ОСОБА_2 . Згідно з копією особового рахунку № НОМЕР_1 у кімнаті АДРЕСА_1 зареєстровані дві особи: ОСОБА_2 - квартиронаймач та ОСОБА_3 - син квартиронаймача. Відповідно до довідки з реєстру територіальної громади м. Маріуполя у кімнаті АДРЕСА_1 , з 13.12.2013 року зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 18.12.2013 року - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та з 31.05.2018 року - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які більше року у зазначеній кімнаті не проживають, їх особистих речей у кімнаті немає. Визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, необхідно позивачу з метою надання житла для заселення категорії осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Представник позивача Мащенко Д.О., яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутністю, наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідачі ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , в судове засідання не прибули з невідомої суду причини, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Представник третьої особи - Житлово-комунальне підприємство «Керуюча компанія «Кальміуська» в судове засідання не прибув з невідомої суду причини, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради Бартош Н.О., яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та висновок про недоцільність визнання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право користування жилим приміщенням.

Ухвалою суду від 25.06.2020 року ухвалено провести заочний розгляд вказаної справи, оскільки відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, неодноразово не з`являлися до судового засідання, про причини неявки суд не повідомляли, відзив не подали, представник позивача не заперечувала проти заочного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.18 Житлового кодексу України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Відповідно до ст. 15 ЖК України виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів на території району, міста, району в місті здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад, здійснюють контроль за використанням і схоронністю житлового фонду, приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради, видають ордери на жилі приміщення.

Згідно ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів міських рад належать повноваження щодо управління об`єктами житлово-комунального господарства, що перебуває у комунальній власності відповідних територіальних громад, розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності.

Стаття 71 Житлового кодексу України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст.72 ЖК України не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, є підставою для визнання осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним.

Рішенням Маріупольської міської ради № 6/30-3649 від 08.10.2013 року «Про прийняття в міську комунальну власність гуртожитків: по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , з майном, яке знаходиться на балансі Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча», гуртожиток по АДРЕСА_1 безоплатно переданий у міську комунальну власність.

Ордером НОМЕР_4 від 13.11.2013 року, виданим ПАТ «ММК імені Ілліча», ліжко-місце в кімнаті АДРЕСА_1 , було надане громадянці ОСОБА_2 .

З особового рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що в кімнаті АДРЕСА_1 зареєстровані квартиронаймач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син квартиронаймача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно інформації реєстру територіальної громади м. Маріуполя від 04.09.2019 року та довідки відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради у кімнаті АДРЕСА_1 , з 13.12.2013 року зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 18.12.2013 року - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та з 31.05.2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до акту обстеження житлового приміщення від 20.09.2019 року, складеного комісією Управління міського майна Департаменту по роботі з активами, встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2013 року, а ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2014 року, в кімнаті АДРЕСА_1 не проживають, їх особистих речей у кімнаті немає.

З інформації щодо заборгованості по особистим рахункам ЖКП «КК «Кальміуська» по особовому рахунку НОМЕР_2 кімната АДРЕСА_1 ОСОБА_1 заборгованості не має, по особовому рахунку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , має заборгованість в розмірі 28,74 грн.

За вимогами ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користуванням житловим приміщенням.

На підставі того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , більше трьох років не проживають у кімнаті АДРЕСА_1 , що перешкоджає позивачеві у здійсненні прав щодо майна, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для визнання їх, такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Згідно ч.2 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Частиною 3 ст.29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

На підставі того, що у відповідності до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства та ст.29 ЦК України, місцем проживання дитини є місце проживання її батьків, вирішення питання щодо користування дитиною житловим приміщенням окремо від них суперечить чинному законодавству та інтересам дитини.

В силу ст.160 СК України місце проживання дитини визначається по місто проживання батьків.

Малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирані місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

У висновку зазначено про неможливість запрошення на засідання комісії ОСОБА_5 у зв`язку із відсутністю інформації про фактичне місце проживання родини.

Із зазначених відомостей випливає, що малолітня дитина ОСОБА_3 та його мати ОСОБА_2 в спірній кімнаті № НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 , фактично не мешкають, що є підставою для втрати ними права користування житловим приміщенням відповідно до ст.72 Житлового кодексу України.

Зазначення Органом опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради про недоцільність визнання малолітньою дитиною ОСОБА_3 , таким що втратив право користування жилим приміщенням обумовлюється метою діяльності такого органу - захистом прав, свобод і законних інтересів дітей. Одним із прав такої служби є п.5.7 Положенням про управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, затвердженого рішенням Маріупольської міської ради №7/22-2059 від 25.10.2017 року, відповідно до якого управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради має право представляти в судах та інших органах, підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності інтереси дітей, пов`язані, зокрема, із захистом житлових, прав дітей.

Надаючи висновок до суду, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради діє виключно в інтересах дітей та дотримання такої позиції відповідає завданню цієї служби.

Аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.

Інтереси дитини не порушуються з огляду на те, що вона в спірній кімнаті не проживає, а залишення малолітньої дитини зареєстрованою в спірній кімнаті суперечитиме ст.9 Конвенції про права дитини та ст.160 СК України.

У відповідності до ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд звертає увагу на те, що вищевказаний висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради взагалі не обґрунтований жодними фактичними обставинами справи або обставинами, які Орган встановив під час складання висновку. Загальне посилання на захист житлових прав дитини не є належним обґрунтуванням висновку.

Крім того, суд зазначає, що ні Конституція України, ні Конвенція про права дитини, ні Цивільний кодекс України (зокрема, статті 316, 317, 319, 321 вказаного Кодексу), ні Сімейний кодекс України, ні Житловий кодекс УРСР, ні Закон України «Про охорону дитинства», ні Закон України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» не встановлюють особливостей позбавлення дитини права користування житлом, яке вона набула як член сім`ї власника житла. Вказане право за своєю правовою природою є правом користування чужим майном і позбавлення цього права відбувається в порядку статей 316, 317, 319, 321 ЦК незалежно від віку особи.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягнення судовий збір по 960,50 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-283, ст.15, 18, 71, 72 ЖК України, Законами України «Про місцеве самоврядування», «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Виконавчого комітету Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє самостійно та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , (терті особи Житлово-комунальне підприємство «Керуюча компанія «Кальміуська», управління «Служба у справах дітей Маріупольської міської ради») про втрату права користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка також діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим в АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим в АДРЕСА_1 .

Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь Виконавчого комітету Маріупольської міської ради судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921,00 грн., по 960,50 грн. (дев`ятсот шістдесят гривень 50 коп.) з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене повністю або частково позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення буде складено 26.06.2020 року.

Суддя: Ю. М. Мирошниченко