ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2729/19
Провадження №2/477/68/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі головуючої судді Л.М.Семенової,

при секретарі Сірюк С.В.,

у підготовчому судовому засіданні по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Вітовського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) та Акціонерного товариства «Укрсиббанк», про зняття арешту та заборони відчуження з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

30 жовтня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом про зняття арешту з нерухомого майна предмету іпотеки, що накладене на підставі постанови державного виконавця від 21.11.2016 року у виконавчих провадженнях №51082128, №51081700.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що вказані виконавчі провадження були порушені на виконання рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 квітня 2015 року про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

22 квітня 2019 року АТ «Укрсиббанк» надав ОСОБА_1 довідку, що станом на 22.04.2019 року отриманих та непогашених кредитів в даному банку вона не має, та 11.09.2019 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Краснової С.М. про зняття заборони відчуження в державному реєстрі речових прав на вказане майно. Згідно інформаційної довідки, виданою нотаріусом 11.09.2019 року, згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заступником начальника Вітовського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Шкляренко С.В. 21.11.2016 року були винесені постанови про арешт майна боржника №51082128, № 51081700.

31.08.2017 року даною посадовою особою винесено постанови про повернення виконавчого документу стягувачу згідно з п.9 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

16.09.2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Вітовського РВ ДВС з заявами про скасування постанов про арешт з майна боржників, накладених постановами від 21.11.2016 року та внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення обтяження спірного майна.

09.10.2019 року Вітовським РВ ДВС відмовлено у вказаному з посиланням на те, що у разі завершення виконавчого провадження згідно п. 9 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено зняття арешту з майна, у зв`язку з чим позивачам запропоновано звернутися до суду.

Посилаючись на положення ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якого знаття арешту з майна може бути здійснене за рішенням суду, позивачі вказують про можливість відновлення їх прав з розпорядження вище належним їм майном лише у заявлений ними спосіб. Посилаючись на те, що підстави для обтяження майна позивачів відсутні, просять суд зняти арешт та обтяження.

Представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач Вітовський районний відділ ДВС Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) надіслав заяву, у якій зазначає, що у Відділу відсутні підстави для зняття арешту та заборони відчуження з нерухомого майна позивачів, проте у задоволенні позовної заяви відділ не заперечує. Також просить про розгляд справи за відсутності представника Відділу.

Представник відповідача - АТ «Укрсиббанк» до суду не прибула. Надіслала заяву, відповідно до якої просила про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних матеріалів. Щодо боргових зобов`язань ОСОБА_1 зазначила, що дійсно 19.04.2019 року ОСОБА_1 здійснено часткове погашення суми заборгованості, із наступним анулюванням непогашеної частини кредитної заборгованості.

Зі змісту досліджених письмових доказів та матеріалів виконавчого провадження №51082128 та 51081700 слідує, що на примусовому виконанні Вітовського районного відділу ДВС перебували виконавчі провадження №51082128, № 51081700 з виконання рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 квітня 2015 року про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане майно перебуває у спільній власності позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

31 серпня 2017 року відповідно до постанови державного виконавця, виконавчі листи повернуті стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час прийняття постанови), зокрема: законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти , на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

В той же час, залишилися не скасовані постанови державного виконавця щодо накладення арешту на вище вказане майно, та його обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно ( а.с. 6-8).

Відповідно довідки, підписаної Начальником Відділення №269 АТ Укрсиббанк» від 22 квітня 2019 року ОСОБА_1 станом на 22.04.2019 року отриманих та непогашених кредитів в даному банку не має (а.с. 13).

Відповідно копії повідомлення Начальника відділення №269 АТ «Укрсиббанк», останній просив припинити іпотеку та заборону відчуження в вище вказаної квартири, належної позивачам, у зв`язку з повним погашенням заборгованості за кредитним договором №0 від 05.03.2008 року (а.с. 84-85).

З клопотання представника АТ «Укрсиббанк», що надійшло до суду 20.02.2020 року слідує, що 19.04.2019 року ОСОБА_1 здійснено часткове погашення боргу із наступним анулюванням банком непогашеної частини кредитної заборгованості.

Підстави, з яких позивачі були змушені звернутися до суду із цим позовом, підтверджуються даними листа начальника Вітовського районного відділу ДВС від 09.10.2019 року вих. №21813, згідно якого знаття арешту у разі завершення виконавчого провадження з підстав п.9 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено. Також не передбачено підстав зняття арешту, що визначені ч.4 ст.59 вказаного Закону. Посилаючись на відсутність правових підстав для здійснення такої дії, позивачам рекомендовано звернутися до суду з посиланням на норми ч.5 ст. 59 вказаного Закону (а.с. 11).

Отже, на сьогоднішній день позивачі не мають змоги вільно розпоряджатися належним їм майном, через наявність арешту.

З огляду на заявлені вимоги, встановлені в ході розгляду справи факти та обставини, що підтверджують дані вимоги та доводять порушення прав позивачів з вільного розпорядження їх майном, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, а також ч.1 ст.40 цього Закону передбачені підстави повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав та підстави закінчення виконавчого провадження.

Отже, державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника тільки в разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі). Зняття арешту у разі повернення виконавчого листа іншим стягувачам, норми ЗУ «Про виконавче провадження» не містять.

Тобто в даному випадку існує правова невизначеність щодо долі нерухомого майна, на яке накладено арешт в межах виконавчого провадження, та який залишає свою дію після завершення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого листа стягувачу та можливості відновлення розпорядження цим майном його власником у разі відсутності претензій стягувача до боржника.

Статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження» визначені підстави для зняття арешту з майна боржника, де в ч. 5 вказано, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Тобто законодавець пов`язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке було накладено арешт.

Статтею 41 Конституції України, передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

За змістом ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у органів, які здійснюють виконання судових рішень виконавчих листів, за якими позивачі є боржниками та відносно них вживаються дії по їх примусовому виконанні, не перебуває. Проте, щодо майна останніх встановлено обмеження у його користуванні державним виконавцем в межах виконавчого провадження, яке на даний час більше двох років є закінченим. Самостійно державні виконавці скасовувати вжиті ними заходи примусового виконання рішення не мають можливості, що перешкоджає відповідачам у здійсненні ними права з розпорядження своїм майном. При цьому, боргові зобов`язання позивачів, на підставі яких було відкрите дане виконавче провадження, нині відсутні.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 3 ст. 200, 206, 207 ЦПК України, у зв`язку із визнанням позову відповідачем та за наявності для того законних підстав, можливим прийняття рішення у підготовчому судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 244, 259, 261, 263, 264, 265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що накладений постановами державного виконавця Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Шкляренко Світланою Валеріївною 21 листопада 2016 року у виконавчих провадженнях №51082128 та № 51081700, з відповідним внесенням відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення обтяження за номером запису 17547247 та № 17549553.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.М. Семенова