Номер провадження: 22-ц/813/1806/20
Номер справи місцевого суду: 509/3492/19
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - Правник О.П. на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 вересня 2019 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 , третя особа: Овідіопольський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

Процесуальний рух справи та позиції сторін в суді першої інстанції.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою про звільнення майна з-під арешту. Відповідачем у справі ОСОБА_2 за участю третьої особи Овідіопольський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Ухвалою від 08 липня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

26 вересня 2019 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області (головуючий - суддя Кочко В.К.) в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" до ОСОБА_2 , третя особа: Овідіопольський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення майна з-під арешту - відмовлено.

Процесуальний рух справи та позиції сторін в суді апеляційної інстанції.

08 листопада 2019 року, канцелярією Одеського апеляційного суду було зареєстровано апеляційну скаргу, направлену засобами поштової кореспонденції, директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - Правника О.П. на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 вересня 2019 року. В обґрунтуванні апеляційної скарги ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» вказує на те, що судом не повно та не правильно встановлені обставини, які мають значення для справи, не правильно досліджено та оцінено докази. Рішення було прийнято з порушенням норм процесуального права та не правильним застосуванням норм матеріального права. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на фактичні обставини справи, відповідно до яких 08 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено Кредитний договір №014/0018/85/85574 на підставі якого ОСОБА_2 було отримано грошві кошти в сумі 251720,00 грн. В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 09 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Райффайзен банк Аваль» було укладено іпотечний договір, на підставі якого ОСОБА_2 передав земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :02:001:0484. 27 вересня 2007 року договором відступлення правових вимог №2 право на грошові вимоги за кредитним договором перейшли до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Апелянту стало відомо що на дане майно накладений арешт та оголошено заборону на його відчуження, з метою звернення на предмет іпотеки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулася до суду з відповідним позовом. Апелянт вважає, що арешт порушує його майнові інтереси як власника майна та вважає, що арешт на майно перешкоджає в частині реалізації в повній мірі свої прав як власника. Тому апелянт просить скасувати оскаржуване рішення Овідіопольського районного суду Одеської області і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, судові витрати покласти на відповідача по справі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позиція апеляційного суду по справі.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у справі про зняття арешту з майна, крім інших осіб, обов`язково має бути особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, оскільки можливим задоволенням позову у такій справі буде вирішено питання про права і обов`язки цієї особи щодо спірного майна. Арешт на спірне майно накладався і за заявами інших стягувачів. Позивачем не пред`явлено позовних вимог до осіб, в інтересах яких накладено арешт на спірне майно, та під час розгляду справи не заявлено клопотання про їх залучення до участі у справі в порядку ст. 51 ЦПК України. Іпотекодержатель не є ні власником іпотечного майна, ні його володільцем. Право володіння та користування іпотечним майном належить іпотекодавцю (ст.9 Закону України «Про іпотеку»). Права іпотекодержателя при наявності обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення цього майна з-під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог. права позивача як іпотекодержателя спірного майна, не пов`язані ані з правом власності на майно, ані з правом володіння ним. Так суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не навів жодних правових підстав для зняття арешту зі спірного майна, накладеного постановами державних виконавців, а тому відмовив в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції та задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції 08.11.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір №014/0018/85/85574, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 251 720,00 грн (а.с. 5-6).

З метою забезпечення виконання вказаного кредиту між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_2 укладено іпотечний договір від 09.11.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф. та зареєстрований в реєстрі за №10304, на підставі якого ОСОБА_2 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0484 (а.с. 7-8).

27.03.2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний банк» було укладено Договір відступлення права вимоги №114/7-4408, за умовами якого право грошової вимоги за кредитним договором №014/0018/85/85574 від 08.11.2007 року та договором іпотеки віл 09.11.2007 року, укладеними між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_2 , перейшло до ПАТ «КІБ» (а.с.9-10,11,12-13,14).

27.03.2017 року між ПАТ «КІБ» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», укладено договір відступлення прав вимоги № 2, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №014/0018/85/85574 від 08.11.2007 року та договором іпотеки віл 09.11.2007 року перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (а.с. 15-16,17,18,19).

Отже, право іпотекодержателя за договором іпотеки перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 171255845 від 21.06.2019 року на спірну земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0484 зареєстровано 11.06.2019 року право власності за ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (а.с. 20).

Крім того, з вказаної інформаційної довідки вбачається, що 18.08.2011 року, на підставі постанови ВДВС Овідіопольського РУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП 24361810, було накладено арешт на спірну земельну ділянку. Зареєстрований в реєстрі під номером 31995587 (а.с. 21).

Згідно відповіді начальника Овідіопольського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області, яка надійшла на адресу суду, на примусовому виконанні дійсно перебували виконавчі провадження №24361810, 24362395 про примусовому виконанню виконавчих листів № 2-257/2010, виданий 08.10.2010 року Овідіопольським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в розмірі 331 358,70 грн та 1 950 грн держмита. В ході виконання вказаних документів державним виконавцем накладено арешти на майно боржника. 17.04.2012 року виконавчі провадження завершені на підставі ч. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на момент завершення. Повторно виконавчі документи до виконавчої служби не пред`являлись. Виконавчі провадження знищені за спливом строків зберігання (а.с. 42,43).

Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно зі ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

У статті 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч.ч. 6-7 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права відповідно до статті 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор.

За обставинами даної справи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» виступав кредитором та іпотекодержателем спірної земельної ділянки, яку передав йому ОСОБА_2 в якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань. При цьому, в інтересах ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» державним виконавцем був накладений арешт на спірну земельну ділянку в рамках виконання рішення про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу на користь Банку. Право вимоги за кредитним договором від 08.11.2007 року та договором іпотеки від 09.11.2007 року було відступлено позивачу в цій справі - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». В подальшому, 13.06.2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набули право власності на спірну земельну ділянку. Разом з тим, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в справі вказаних обставин не врахував та дійшов неправильних висновків по суті спору. При цьому апеляційний суд враховує позицію, яка міститься в постанові КЦС ВС від 16.05.2018 року, справа № 742/1826/16-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За ч. 6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вище наведене, в контексті обставин даної справи, враховуючи, що позивач є власником спірного нерухомого майна та одночасно правонаступником іпотекодержателя і кредитора, в інтересах якого накладався арешт, оскільки відомостей щодо існування інших обтяжень на спірне нерухоме майно матеріали справи не містять та до суду в процесі розгляду справи не подавались (крім обтяження за вище вказаним договором іпотеки від 09.11.2007 року, іпотекодержателем за яким є позивач за договором відступлення права вимоги), апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а суд першої інстанції не повно дослідив обставини, які мають значення для справи, в результаті чого прийшов до неправильних висновків по суті спору, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - Правник О.П. - задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 вересня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 , третя особа: Овідіопольський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про обтяження: 31995587 від 22.08.2011 року щодо земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0484 (перенесений із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 11524560 від 22.08.2011 року).

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного Cуду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

14.09.2020 року м. Одеса