Справа № 462/2332/19 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/99/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар: Фейір К.О.

З участю ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 28 жовтня 2019 року ухваленого судом у складі судді Ліуша А.І.у справі № 462/2332/19 за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и в :

11.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ЛКП «Львівелектротранс» про відшкодування шкоди завданої пошкодженням автомобіля.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 13 травня 2018 року працівник ЛКП «Львівелектротранс» ОСОБА_2 під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, перебуваючи на даху тролейбуса скинув на проїжджу частину дороги електричний провід, внаслідок чого здійснив пошкодження його автомобіля марки «ВМW» д.н.з. НОМЕР_1 .

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено частково.

Стягнуто з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» /місто Львів, вулиця Сахарова, 2, / на користь ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 / 16176 /шістнадцять тисяч сто сімдесят шість/ гривень 00 копійок майнової шкоди.

Стягнуто з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» /місто Львів, вулиця Сахарова, 2, / на користь ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 / 768 /сімсот шістдесят вісім/ гривень 40 копійок сплаченого судового збору.

Рішення оскаржило ЛКП «Львівелектротранс». В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення необґрунтованим, незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення , суд як доказ взяв до уваги довідку про результати проведення перевірки за зверненням ОСОБА_1 від 25.05.2018 року, яка є неналежним доказом, оскільки відображає лише суть звернення заявника. Наголошує, що дана довідка не встановлює особу, винну у завданні шкоди та складена виключно зі слів позивача. Звертає увагу, що працівники поліції жодних заходів для перевірки викладених у зверненні обставин не вживали. Стверджує, що відповідно до шляхового листа, який є офіційним документом на момент настання події внаслідок якої позивач зазнав шкоди ОСОБА_2 не виконував свої трудові обов`язки, оскільки його робочий день вже був закінчений та він відповідно до графіку здав зміну та жодним тролейбусом не керував. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували вину відповідача чи будь-кого з його працівників у завданні шкоди позивачу. Відтак, підстав для задоволення позову у суду не було. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України ).

Судом встановлено такі обставини.

13 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Звалізничного ВП ГУ НП у Львівській області з проханням вжити заходів до гр.. ОСОБА_2 , який 13.05.2018 року близько 15-15год. На вул..Виговського,81 в м.Львові ремонтуючи електромережу, перебуваючи на даху тролейбуса, скинув на проїжджу частину дороги електричний провід, чим пошкодив автомобіль заявника марки BMW Х5, д.н.з. НОМЕР_1 та заподіяв йому матеріальних збитків.

За результатами перевірки даного звернення Відділом поліції підготовлено довідку в якій зазначено, що інформація подана у зверненні знайшла своє підтвердження, наявні ознаки цивільно-правових відносин, сума заподіяних збитків становить 18042,40 грн. (а.с.9).

З листа ЛКП «Львівелектротранс» №07/1634 від 15 листопада 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 станом на 13 травня 2018 року перебував у трудових відносинах в ЛКП «Львівелетротранс» на посаді водія тролейбуса.

Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт від 01 жовтня 2019 року, рахунку №79/1 від 01 жовтня 2019 року відновлювальний ремонт автомобіля марки «BMW» державний номерний знак НОМЕР_1 становить 16176,00 грн., а відтак позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 16176,00 грн. шкоди.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.

У відповідності до ч. 2,5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що внаслідок дій працівника ЛКП «Львівелектротранс» автомобіль позивача зазнав пошкоджень, позивач поніс витрати на його відновлення, що підтверджено належними доказами, а тому право позивача підлягає захисту.

Доводи апеляційної скарги про те, що довідка про проведення перевірки не є належним доказом вини ОСОБА_2 у завданні шкоди позивачу висновків суду не спростують.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Зважаючи на зазначені норми закони, доводи апелянта про відсутність вини ОСОБА_2 є голослівними, оскільки не підтверджені ні письмовими доказами, ні показаннями свідків.

В свою чергу, позивач надав суду належні, допустимі та достовірні докази, які підтверджують його вимоги та містять інформацію щодо предмету доказування у даній справі, яким є наявність та розмір збитків завданих працівником відповідача.

У пунктах 4,5 Постанови Пленуму ВСУ N 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ» роз`яснено, що за позовами про відшкодування шкоди джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з

інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.).

При розгляді справ про відшкодування шкоди

суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ЦК, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода,

заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Судом вірно встановлено, що на час заподіяння шкоди ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ЛКП «Львівелектротранс» чого не заперечує відповідач, а тому шкода повинна бути відшкодована саме ЛКП «Львівелектротранс».

Посилання апелянта на те, що згідно з маршрутним листом ОСОБА_2 здав зміну, а тому не міг завдати шкоди є неспроможним, оскільки факт завдання матеріальних збитків саме ОСОБА_2 підтверджений довідкою за результатами перевірки звернення позивача ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375,383,384,389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» залишити без задоволення .

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту в порядку визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України .

Повний текст постанови складений 17 вересня 2020 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк