Справа № 127/9939/20
Провадження № 22-ц/801/1556/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 рокуСправа № 127/9939/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

особа до якої подано заяву про забезпечення доказів: ПрАТ «Київстар»,

розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2020 року постановлене в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Бойка В.М., дата виготовлення повного тексту ухвали невідома,

встановив:

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви, в якій просив витребувати в ПрАТ «Київстар місто Київ» (місто Київ вулиця Дегтярівська 53) інформацію про здійснені ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , телефонні дзвінки з належного ОСОБА_1 номеру мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 на номери Концерну АТ «Вінницяобленерго» 0-800-217-217, (0432) 65-95-95 , (0432) 65-85-85 ; ( 0432) 65-11-11 , (0432) 50-01-60 , за період з листопада 2017 року по січень 2020 року із зазначенням року, місяця, дня, годин, хвилин, секунд.

Заява мотивована тим, що заявник не має можливості самостійно надати вказані докази щодо своєчасного подання показників електролічильника, у зв`язку з відмовою оператора ПрАТ «Київстар», що нібито номер заявника не зареєстрований як за абонентом, хоч як вказує заявник він користується послугами ПрАТ «Київстар» як споживач з 30 грудня 2006 року. Вказане стало підставою для звернення до суду з вказаною заявою.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що заявником не надано доказів того, що номер телефону інформацію про дзвінки з якого просив суд витребувати заявник, зареєстрований саме за ОСОБА_1 , а тому заява є необґрунтованою, непідтвердженою належними доказами, а отже не підлягає до задоволення.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2020 року та ухвалити нову постанову, якою задовольнити заяву про забезпечення доказів.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд попередньої інстанції не надав належної оцінки доказам, які подані разом із заявою про забезпечення доказів. Крім того, зазначає, що судом було порушено право заявника на подання особистих пояснень, доводів і міркувань, оскільки він не отримував судових повісток про розгляд вказаної справи.

12 жовтня 2020 року від представника ПрАТ «Київстар» адвоката Горбатюк У.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив аргументи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі вказавши, що заявником не надано належних і допустимих доказів придбання стартового пакету ПрАТ «Київстар», а також, що останній є користувачем та володільцем телефонного номера НОМЕР_2 . Разом з тим, вважає, що витребування інформації стосовно вказаного абонентського номера, за яким позивач, як абонент не зареєстрований є втручанням в приватне життя осіб, які потенційно не можуть бути учасниками майбутнього судового провадження, отже є суттєвим порушенням їх конституційних прав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду частково не відповідає.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Також, частиною 4 вказаної статті визначено, що суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116-118 цього Кодексу.

Відтак, оскільки заявником подано заяву про витребування доказів до подання позову, то така заява підлягає вирішенню у порядку, встановленому статтями 116-118 цього Кодексу.

Частинами 1-5 статті 116 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.

У разі подання заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви заявник повинен подати позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення доказів. У разі неподання позовної заяви у зазначений строк, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження суд скасовує ухвалу про вжиття заходів забезпечення доказів не пізніше наступного дня після закінчення такого строку або постановлення судом ухвали про повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Якщо ухвала про забезпечення доказів на момент її скасування була виконана повністю або частково - отримані судом докази (показання свідків, висновки експертів тощо) не можуть бути використані в іншій справі.

Заява про забезпечення доказів за формою та змістом повинна відповідати вимогам статті 117 ЦПК України, а також має бути оплачена судовим збором.

У відповідності до вимоги частин 1-3 статті 118 ЦПК України заява про забезпечення доказів розглядається в судовому засіданні в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з особливостями, встановленими цією статтею.

Заява розглядається не пізніше п`яти днів з дня її надходження до суду.

Заявник та інші особи, які можуть отримати статус учасників справи, повідомляються про дату, час і місце судового засідання, проте їх неявка не перешкоджає розгляду поданої заяви.

За змістом ч.ч. 1-5 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

З матеріалів справи вбачається, що судова повістка про виклик до суду про розгляд заяви про забезпечення доказів була направлена на адресу ОСОБА_1 12 травня 2020 року (а.с. 23).

Разом з тим, вказана судова повістка містить виправлення в даті документа, а із штрихкодового ідентифікатора розташованого в нижній частині документа, вбачається, що вказана судова повістка була створена та роздрукована 14 травня 2020 року о 15:04 год., тобто після судового засідання.

Крім того, матеріали справи не містять доказів про отримання ОСОБА_1 судової повістки про виклик до суду щодо розгляду заяви про забезпечення доказів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР), встановлено, що кожній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.

Зазначені процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду заяви ОСОБА_1 були порушені судом першої інстанції через непроінформованість заявника про дату і час розгляду справи в суді першої інстанції, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Крім того, розглядаючи подану заяву по суті, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до п.16 ч.1 ст. 32 ЗУ « Про телекомунікації» визначено, що споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій рахунків за надані телекомунікаційні послуги. За особистим зверненням споживача з урахуванням технічної можливості обладнання телекомунікаційної мережі нарахована до оплати сума за надані послуги повинна бути розшифрована тільки за той розрахунковий період, до якого споживач має претензії, із зазначенням номера абонента, якого викликав споживач, виду послуги, часу початку і закінчення кожного сеансу зв`язку, обсягу наданих послуг, суми коштів до сплати за кожний сеанс зв`язку. Телекомунікаційні послуги, які надаються знеособлено (анонімно), розшифровці не підлягають.

Як вбачається з відповіді ПрАТ «Київстар» послуги за телефонним номером НОМЕР_2 в період з листопаду 2017 року по вересень 2019 року надавались знеособлено (анонімно) та вказаний номер за гр. ОСОБА_1 як абонентом не був зареєстрований.

В свою чергу, ст. 31 Конституції України передбачено, що кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012, збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у визначених законом випадках.

В той же час, відповідно до ч.1,3 ст. 34 Закону України «Про телекомунікації» передбачено, що оператори, провайдери телекомунікацій повинні забезпечувати і нести відповідальність за схоронність відомостей щодо споживача, отриманих при укладенні договору, наданих телекомунікаційних послуг, у тому числі отримання послуг, їх тривалості, змісту, маршрутів передавання тощо. Інформація про споживача та про телекомунікаційні послуги, що він отримав, може надаватись у випадках і в порядку, визначених законом. В інших випадках зазначена інформація може поширюватися лише за наявності письмової згоди споживача.

Стаття 8 Конвенції передбачає право людини на повагу до приватного життя та умови, за яких втручання в приватне життя є виправданим, серед яких, зокрема: законна підстава, законна ціль (мета), та додаткова умова, за якою втручання має бути «необхідним в демократичному суспільстві». Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (справа «Кутцнер проти Німеччини», п.60, та рішення від 18.12.2008 року «Савіни проти України»).

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскільки заявником не надано належних, достатніх та допустимих доказів про придбання стартового пакету ПрАТ «Київстар» та відповідно користування і володіння телефонним номером НОМЕР_2 , а тому витребування інформації у вигляді роздруківки вхідних та вихідних дзвінків (з зазначенням дати, часу та тривалості розмов) свідчитиме про втручання до приватного життя осіб, які не надавали згоди на її розголошення.

Відтак, обраний позивачем спосіб забезпечення доказів не відповідає його меті та завданням цивільного судочинства.

Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

З таких обставин, оскільки судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що її слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

Т.М. Шемета