ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6357/20 Справа № 188/487/20 Суддя у 1-й інстанції - Місюра К. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря судового засідання Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Петропавлівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-східне регіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_2 , на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2020 року скаржник звернувся до суду зі скаргою, заінтересовані особи: Петропавлівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-східне регіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_2 , на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з серпня 2015 року в Петропавлівському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває зведене виконавче провадження ЗВП № 53925776, де боржником є ОСОБА_2 .

14.04.2020 року скаржником було отримано відповідь із результатами розгляду його звернення щодо можливості утримання із доходу боржника ОСОБА_2 , який вона отримує від здачі в оренду земельних ділянок, 50% або 100%.

Скаржник не погодився з неможливістю утримання із орендної плати за користування земельними ділянками більш ніж 20%, оскільки вважає це рішення таким, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», що і зумовило його звернення до суду з відповідною скаргою.

Враховуючи зазначене, скаржник просив суд :

- визнати неправомірними рішення, дії старшого державного виконавця Петропавлівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сєрової Катерини Миколаївни в частині стягнення 20% з доходу, отриманого, як плату за оренду користування земельними ділянками, у зведеному виконавчому провадженні ЗВП № 53925776 про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ;

- визнати неправомірними дії та бездіяльність державного виконавця Петропавлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Сєрової Катерини Миколаївни в частині примусового виконання у зведеному виконавчому провадженні ЗВП № 53925776 про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ;

- зобов`язати старшого державного виконавця Петропавлівського районного відділу ДВС Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сєрову К.М. здійснювати заходи примусового виконання за зведеним виконавчим провадженням ЗВП № 53925776 у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом за Законом України «Про виконавче провадження»;

- постановити окрему ухвалу в зв`язку з порушенням законодавства та виявлені чисельні недоліки в діяльності державного виконавця Петропавлівського районного відділу ДВС Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сєрової К.М. та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Петропавлівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-східне регіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_2 , на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, скаргу задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні Петропавлівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває зведене виконавче провадження ЗВП № 53925776 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів.

14.04.2020 року заявнику стало відомо про неможливість утримання із доходу боржника ОСОБА_2 , який вона отримує від здачі в оренду земельних ділянок, більше ніж 20%, так як орендна плата (на думку ДВС) фактично є іншим доходом боржника. Скаржник не погодився з неможливістю утримання із орендної плати за користування земельними ділянками більш ніж 20%, оскільки (на його думку) це суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження», вважає, що відсоток стягнення повинен становити 50% або 100% доходу боржника.

Звертаючись до суду з даною скаргою і обґрунтовуючи її, заявник фактично не погоджується з діями старшого державного виконавця Петропавлівському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), пов`язаними з неможливістю утримання більше ніж 20% доходу з орендної плати за користування земельними ділянками, вважаючи їх такими, що ніяк не пов`язані зі своєчасним, повним і неупередженим виконанням судових рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання неправомірними дії державного виконавця.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст.124 Конституції України та ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Вимогами ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ст.1,7 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", ч.1 ст.5 ЗУ "Про виконавче провадження", примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених ЗУ "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Встановлено, що заявник не погоджується з діями старшого державного виконавця щодо обмежень стягнень з орендної плати, яку отримує боржник, вважаючи їх такими, що суперечать чинному законодавству.

Так, відповідно до ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Встановлено та підтверджено матеріалами зведеного виконавчого провадження № 53925776, старшим державним виконавцем дотримано вимоги ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» при визначенні відсотку стягнення коштів на користь ОСОБА_1 у розмірі 20%.

Доводи апеляційної скарги про те, що чинне законодавство не передбачає будь-яких обмежень стягнень з орендної плати є необґрунтованими, оскільки з аналізу вищевказаної статті орендна плата, яку отримує ОСОБА_2 за оренду земельних ділянок, фактично є іншим доходом боржника, тому в силу статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем вірно визначено, що утримання з боржника таких коштів на користь ОСОБА_1 відбувається в розмірі 20%. Даною нормою визначено межі стягнення платежу під час кожної виплати, стягнення ж загальної суми за виконавчим документом здійснюється до виконання рішення суду у повному обсязі.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Петропавлівського міського суду Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: