Дата документу 20.10.2020 Справа № 333/4994/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/4994/19 Головуючий у 1 інстанції: Круглікова А.В.
Провадження № 22-ц/807/2723/20 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою Комунального підприємства «Водоканал» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2020 року у справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019 року КП «Водоканал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , проживає відповідач у справі та користується послугами підприємства, але оплату за послуги не вносить, у зв`язку з чим з 01 березня 2002 року по 30 червня 2019 року утворилась заборгованість в сумі 44029,30 грн.

На підставі зазначеного просило стягнути з ОСОБА_1 на користь підприємства заборгованість за спожиту воду і послуги водовідведення в розмірі 44029,30 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2020 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, КП «Водоканал» подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на те, що відповідач та члени його родини не звертались із заявою щодо не проживання за вказаною адресою, відповідач зареєстрований за вищезазначеною адресою, позов пред`явлено до належного відповідача, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що КП «Водоканал» (виконавцем) в період з 01 березня 2002 року по 30 червня 2019 року було надано послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 44 029,30 грн.

За вказаною адресою КП «Водоканал» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 (а.с.3-6).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16 грудня 2019 року №193151457, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 26-27).

Відповідно до листа Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 04.09.2019 року №01-71/14045, відповідач у справі зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 15 січня 2002 року по теперішній час (а.с. 13).

Згідно з довідкою про фактичне місце проживання від 11 листопада 2019 року №6/11, яка підписана головою ОСББ «Космічна 5А», ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 не мешкає і власником житла не являється (а.с. 23).

Відповідно до довідки голови квартального комітету №8 Комунарського району м. Запоріжжя від 10 квітня 2020 року №11 ОСОБА_1 з 2006 року проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.49).

Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та її водовідведення для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Згідно до статутних документів, основним видом діяльності комунального підприємства «Водоканал» є забезпечення безперебійного постачання населенню, підприємствам, організаціям м. Запоріжжя й області питної води та водовідведення, тому заявник в силу закону є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та централізованого водовідведення.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 9 листопада 2017 року споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Аналогічні положення містяться в ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII від 9 листопада 2017 року.

Обов`язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг.

Споживач зобов`язаний оплатити надані житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

Відповідно до ст. 68 ЖК УРСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно зі статтею 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Власність зобов`язує (ч.4 ст.319 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки квартира є приватною власністю, то належним відповідачем є власник, який в силу належності йому квартири на праві власності відповідає за утримання свого майна.

Доказів того, що відповідач ОСОБА_1 є власником або співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем за вимогами КП «Водоканал» про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та послуги водовідведення надані по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що є приватною власністю.

Посилання КП «Водоканал» на те, що факт реєстрації відповідача за адресою надання підприємством послуг підтверджений довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 04 вересня 2019 року №01-71/14045, не спростовують висновків суду щодо не проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на підтвердження чого відповідачем було надано довідку про фактичне місце проживання від 11 листопада 2019 року №6/11, довідку голови квартального комітету №8 Комунарського району м. Запоріжжя від 10 квітня 2020 року №11.

Доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення ОСОБА_1 про непроживання за адресою: АДРЕСА_1 , не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ОСОБА_1 не є ані власником, ані наймачем вказаної квартири, в той же час наймач ОСОБА_2 та власники ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до участі у справі не залучались.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Водоканал» залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 20 жовтня 2020 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова