Дата документу 19.10.2020 Справа № 310/883/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/883/20 Головуючий у 1 інстанції: Богомолова Л.В.
Провадження № 22-ц/807/2292/20 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою Державної установи «Бердянська виправна колонія (№77)» Міністерства юстиції України на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Бердянська виправна колонія (№77)» Міністерства юстиції України про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати працівнику всіх належних сум при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)» Міністерства юстиції України про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати працівнику всіх належних сум при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року визнано протиправними дії ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)» щодо виплати їй одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі, що є меншим, ніж передбачений ч.1 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та зобов`язано ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)» нарахувати та виплатити їй одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби за повних 17 років вислуги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням раніше виплачених сум.

08 листопада 2019 року відповідач сплатив їй недоплачену при звільненні вихідну допомогу в розмірі 66342,11 грн. шляхом перечислення суми на її рахунок.

Вважала, що у зв`язку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення відповідно до положень ст. 117 КЗпП України відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за весь час затримки розрахунку з наступного дня після звільнення, тобто з 07 серпня 2018 року по день фактичного розрахунку по 08 листопада 2019 року в розмірі 134827,72 грн.

На підставі зазначеного просила стягнути з ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)» Міністерства юстиції України на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 134827,72 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 травня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 15000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Стягнуто з ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 150,00 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)» Міністерства юстиції України подало апеляційну скаргу, в якій, посилалась на те, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року не містить розміру відшкодування за час затримки, як це передбачено ч. 2 ст. 117 КЗпП України, передбачені законодавством про працю норми оплати праці та порядок вирішення спорів не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий та начальницький склад органів внутрішніх справ тощо), просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що відповідачем не надано доказів відсутності його вини в нездійсненні вчасного розрахунку.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 13 серпня 2020 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09 жовтня 2020 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно п.4 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано сторонами, що ОСОБА_1 проходила службу в Державній пенітенціарній службі на посаді фельдшера медичної частини та звільнена згідно з наказом Державної установи «Бердянська виправна колонія (№77) № 148/ос-18 від 06.08.2018 року у запас Збройних Сил України на підставі п.4 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штату). Зазначеним наказом вислуга років на день звільнення встановлена календарна 17 років 07 місяців 25 днів. При звільненні нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу за фактично відпрацьований час у відповідача за повні 2 роки служби в розмірі 890,32 грн. (а.с.7-8).

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)» нарахувати та виплатити позивачу недоплачену суму одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за повних 17 років вислуги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням раніше виплачених сум (а.с.6-15).

08 листопада 2019 року ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)» Міністерства юстиції України сплатила ОСОБА_1 недоплачену при звільненні вихідну допомогу в розмірі 66342,11 грн. шляхом перечислення суми на її рахунок (а.с.16).

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За приписами ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.п. 2, 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - це публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

За приписами п.2 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

Згідно з ст. 1 Закону України «Про державну службу» державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Частиною 2 ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» встановлено, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

За приписами ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок проходження служби працівниками органів Кримінально-виконавчої системи України регулюється Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114, відповідно до п. 10 якого особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Оскільки на час виникнення спірних правовідносин позивач проходила службу в органах кримінально-виконавчої служби, діяльність яких врегульована спеціальними законами, тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про розгляд вказаної справи в порядку цивільного судочинства.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що звільнення ОСОБА_1 відбувалось відповідно до Закону України «Про національну поліцію», а також розрахунок обчислення середнього заробітку відбувався відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Згідно п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої вказаної статті, суд повинен повідомити заявникові до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що вирішення даного спору відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 255, 279, 368, 369, 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи «Бердянська виправна колонія (№77)» Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 травня 2020 року у цій справі скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Бердянська виправна колонія (№77)» Міністерства юстиції України про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати працівнику всіх належних сум при звільненні - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення за захистом своїх прав до суду в порядку адміністративного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 19 жовтня 2020 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова