РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/359/20

Провадження № 22-ц/4815/836/20

Головуючий суддя в суді 1 інстанції : Бучко Т.М.

Рішення ухвалене в м. Рівне Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту рішення 12 травня 2020 року

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Рівненської дирекції АТ «Укрпошта» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта» про стягнення недоплаченої заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату в сумі 10000 грн. за період роботи з 1 жовтня 1999 року по 21 травня 2013 року та судові витрати по справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 1 жовтня 1999 року по 21 травня 2013 року працювала в Рівненській дирекції УДППЗ «Укрпошта». При звільненні відповідач не провів з нею повного розрахунку. В 2018-2019 роках Управлінням Держпраці в Рівненській області за результатами перевірок було встановлено порушення відповідачем законодавства про оплату праці, а саме - здійснення нарахування відпускних без врахування коефіцієнта коригування заробітної плати. Зверталася до відповідача з проханням здійснити виплату заборгованості, але звернення було проігноровано. За її підрахунками їй не донарахована сума заробітної плати за весь час відпусток з 1999 по 2013 роки та не виплачена заробітна плата у розмірі 10000 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за час відпусток в сумі 6145 (шість тисяч сто сорок п`ять) грн. 33 коп. за період роботи з 1 жовтня 1999 року по 21 травня 2013 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, АТ «Укрпошта» в особі Рівненської дирекції АТ «Укрпошта» подало апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, тобто невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому до виплати є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, проте позивач не звертався за невиплаченою заробітною платою 7 років.

Крім того зазначає, суд має визначити суму середнього заробітку працівника за час вимушеного прогулу без утримання податків й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення, проте суд не зазначив, що сума стягується без урахування податків і зборів.

З цих міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві, ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненням працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, враховуючи також і коефіцієнт коригування заробітної плати у зв`язку з підвищенням посадового окладу

З огляду на наведене просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що не провівши коригування заробітної плати у розрахунковому періоді, відповідач невірно обчислив середню заробітну плату та, відповідно, не доплатив позивачу заробітну плату за час відпусток, чим порушив вимоги Закону України «Про відпустки» та Закону України «Про оплату праці».

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони не в повній мірі відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1 жовтня 1999 року до 21 травня 2013 року працювала в Рівненській дирекції УДППЗ «Укрпошта» (нині АТ «Укрпошта»), що підтверджується копією трудової книжки позивача. Наказом № 47-к від 20 травня 2013 року позивач звільнена з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

За час роботи позивача в Рівненській дирекції УДППЗ «Укрпошта» розмір посадового окладу штатних посад, які займала позивач (заступник директора з питань економіки та фінансів і помічник керівника), неодноразово підвищувався та становив: з 1 січня 2000 року - 433 грн, з 1 лютого 2000 року - 455 грн, з 1 липня 2000 року - 500 грн, з 1 квітня 2001 року - 514 грн, з 1 березня 2002 року - 640 грн, з 1 червня 2002 року - 759 грн, з 1 липня 2003 року - 804 грн, з 1 вересня 2004 року - 990 грн, з 1 лютого 2005 року - 1035 грн, з 1 червня 2005 року - 1146 грн, з 1 вересня 2005 року - 1312 грн, з 1 лютого 2006 року - 1383 грн, з 1 квітня 2006 року - 1540 грн, з 2 січня 2007 року - 1699 грн, з 1 квітня 2007 - 1812 грн, з 1 вересня 2007 року - 1993 грн, з 1 жовтня 2007 року - 2074 грн, з 1 січня 2008 року - 2250 грн, з 1 квітня 2008 року - 2294 грн, з 1 червня 2008 року - 2381 грн, з 1 жовтня 2008 року - 2643 грн, з 2 січня 2009 року - 2881 грн, з 1 травня 2009 року - 2881 грн, з 4 січня 2010 року - 3204 грн, з 1 червня 2010 року - 3717 грн, з 1 жовтня 2010 року - 3880 грн, з 1 грудня 2010 року - 3944 грн, з 1 червня 2011 року - 4102 грн, з 1 жовтня 2011 року - 4209 грн, з 1 грудня 2011 року - 4290 грн, з 1 квітня 2012 року - 4585 грн, з 12 вересня 2012 року - 3240 грн, з 1 жовтня 2012 року - 3376 грн, з 1 жовтня 2012 року - 3424 грн, з 2 січня 2013 року - 3463 грн, що підтверджується наказами по підприємству, витягом із штатного розпису та розрахунковими листами.

В період з 1 жовтня 1999 року по 21 травня 2013 року позивач на підставі наказів №15 від 25 травня 2002 року, № 105 від 11 вересня 2003 року, № 90 від 20 серпня 2004 року, №118 від 25 квітня 2005 року, №103 від 12 вересня 2006 року, № 24 від 15 травня 2007 року, № 162-о від 26 грудня 2007 року, №48-о від 20 травня 2008 року, №49-о від 30 вересня 2008 року, №72-о від 7 серпня 2009 року, №131-о від 3 грудня 2009 року, №147-о від 12 серпня 2010 року, №121-о від 5 серпня 2011 року, №187-о від 25 жовтня 2011 року, №114-о від 25 липня 2012 року, №221-о від 29 грудня 2012 року та №47-к від 20 травня 2013 року перебувала у відпустках.

Заробітна плата за час відпусток позивачу нараховувалася без врахування коефіцієнту коригування заробітної плати у зв`язку з підвищенням посадового окладу, що встановлено з розрахункових листів та не заперечувалося представником відповідача.

Згідно ч.2 ст.21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток… та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок).

Відповідно до пп. а п.1 Порядку цей Порядок застосовується у випадках надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, до виплати їм компенсації за невикористані відпустки.

За п.2 Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно п.10 Порядку, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як в розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Відповідно до ч.2 згаданої постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року, її чинність поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності.

Таким чином, місцевий суд дійшов вірного висновку, що відповідач не провівши коригування заробітної плати у розрахункових періодах, невірно обчислив середню заробітну плату та, відповідно, не доплатив позивачу заробітну плату за час відпусток, порушив вимоги Закону України «Про відпустки» та Закону України «Про оплату праці».

Обґрунтовано місцевим судом прийнято до уваги проведений розрахунок відпускних з урахуванням коефіцієнта коригування заробітної плати, оскільки він здійснений за правилами п.7 постанови КМУ №100 від 8 лютого 1995 року і альтернативного розрахунку відповідачем не надано, однак місцевим судом не враховано обов`язок сплачувати податки з отриманих сум.

Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п.п. 1.1 ст.168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги в цілому не спростовують висновки суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди із ухваленим у справі судовим рішенням, однак твердження про необхідність зазначення в рішенні, що сума на користь позивача стягується без урахування податків і зборів заслуговує на увагу, оскільки ґрунтується на наведених вище нормах.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішуючи дану справу згідно із законом, припустився помилки щодо не зазначення необхідності оподаткування отриманих позивачем сум, що слід виправити доповнивши рішення відповідною вказівкою.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Рівненської дирекції АТ «Укрпошта» задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2020 року змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини в такій редакції:

«Стягнути з Акціонерного товариства «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за час відпусток в сумі 6145 (шість тисяч сто сорок п`ять) грн. 33 коп., без урахування податків і зборів та обов`язкових платежів, за період роботи з 1 жовтня 1999 року по 21 травня 2013 року».

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 вересня 2020 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.В. Хилевич