Справа № 465/3783/18 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/811/1938/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Шеремети Н.О., Ванівського О.М.

без участі сторін

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Франківського районного суду міста Львова від 07 грудня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

В червні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по кредитному договору № б/н від 31.05.2011 року в сумі 25672 грн. 29 коп. та судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 31.05.2011 р. відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00. % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжного карткою складає між ним та банком договір приєднання. Проте відповідачка взятих на себе зобов`язань перед банком не виконує, а тому просить стягнути з відповідачки суму заборгованості за кредитним договором приєднання у розмірі 25672 грн. 29 коп.

Заочним рішенням Франківського районного суду міста Львова від 07 грудня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», /, рах. № НОМЕР_2 , МФО №305299/ заборгованість у розмірі 27434 (двадцять сім тисяч чотириста тридцять чотири)грн. 29 коп., яка включає: 2688,36 грн. - заборгованість за кредитом, 7972,71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом 13612,54 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1198,68 грн. штраф (процентна складова) та 1762,00 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що вона не отримувала коштів, про які йдеться в даній справі. Стверджує, що умови кредитного договору на які посилається позивач вона не підписувала. Звертає увагу на відсутність належних доказів в підтвердження в неї перед банком заборгованості. Стверджує, що сторони не обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також скаржник просить застосувати строки позовної давності. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Франківського районного суду міста Львова від 07 грудня 2018 року та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог відмовити.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 29 вересня 2020 року, є дата складення повного судового рішення 12 жовтня 2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам частково не відповідає.

Судом встановлено, що 31 травня 2011 року між банком та відповідачкою укладено кредитний договір. Відповідно до заяви відповідачки від 31 травня 2011 р., їй видано кредитну карту з кредитним лімітом у сумі 1000 грн. 00 коп. Базова процентна ставка в місяць /нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 365/366 днів у році/ становить 30,00% . При порушенні відповідачкою строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, відповідачка зобов`язана сплатити позивачеві штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що відповідачкою ОСОБА_2 порушено умови кредитного договору б/н від 31.05.2011 року в частині своєчасного повернення кредиту, в зв`язку з чим Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» правомірно заявив вимоги про стягнення з ОСОБА_2 як боржника, заборгованості по кредитному договору б/н від 31.05.2011 року, яка станом на 04.06.2018 року, складає загальну суму 25672,29 грн., яка включає: 2688,36 грн.-заборгованість за кредитом, 7972,71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом 13612,54 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, 500,00 грн.- штраф (фіксована частина), 1198,68 грн. штраф(процентна складова).

З такими висновками колегія не погоджується з наступних обставин.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Частиною 1 і 2 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПритватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Судом встановлено, що 31 травня 2011 між позивачем та відповідачкою шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_2 погодилася з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з такими умовами та тарифами банку, що підтверджується її підписом у заяві.

Відповідачка підтвердила, що зобов`язується дотримуватись вимог Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їхніми змінами на сайті ПриватБанку.

За змістом пункту 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена в заяві. Договір укладається терміном на п`ять років. Якщо за місяця до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не відмовиться від договору, він продовжується на такий же термін.

Підписанням договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (п. 2.1.1.2.4.).

Позивач виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг в повному обсязі, надавши відповідачці ОСОБА_2 можливість розпоряджатись кредитними коштами.

При цьому, якщо відповідачка заперечує проти позову, то згідно із ч. 1 статті 81 ЦПК України саме на неї покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, банк просить стягнути заборгованість, яка складається заборгованості за простроченим тілом кредиту, пеню та штраф.

У заяві позичальника ОСОБА_2 від 31 травня 2012 року неустойка (пеня та штрафи) за порушення виконання зобов`язання та відсотки не зазначені.

У Постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Як вже зазначалось, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Разом з цим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Тобто, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що на підставі Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банку, сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також неустойки за порушення боржником зобов`язання, однак, сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також неустойки за порушення боржником зобов`язання на підставі довідки від 31 травня 2011 року про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

В даній довідці, підписаній Відповідачкою, вказано:

1. тип кредитної лінії;

2. пільговий період (55днів);

3. базова відсоткова ставка за користування кредитом 2.5 % в місяць (30 %

річних);

4. розмір та строк внесення щомісячних платежів;

5. розмір комісії за зняття готівки;

6. розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості;

7. розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням.

Тобто, відповідачка при укладенні Кредитного договору була належним чином повідомлена про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків.

Відповідачка після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація нею картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Вказані обставини підтверджуються, зокрема, наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості. Додатково для підтвердження вказаних обставин та всебічного встановлення обставин справи надається виписка по рахункам Відповідача

ОСОБА_2 свої обов`язки за кредитним договором №б/н від 31 травня 2011 року належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості, а тому Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка за розрахунками банку станом на 04.06.2018 року становить 25672,29 грн., з яких: заборгованість за тілом кредита 2688,36 грн., нараховані відсотки за користування кредитом 7672,71 грн., нарахована пеня 13612,54 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1198,68 грн.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 31.05.2011 року процентна ставка не зазначена.

Однак, у довідці про умови кредитування …, з якою 31 травня 2011 року під власноручний підпис був ознайомлений позичальник ОСОБА_3 з умовами кредитування зазначено, що базова ставка кредитування становить 2,5 % в місяць виходячи з залишку заборгованості, а також встановлено, що за порушення термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, встановлено штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій ( а.с.10).

Базова ставка кредитування у розмірі 2,5 % в місяць становить 30 % річних (2,5 % х 12 місяців).

В той же час, як вбачається з розрахунку заборгованості долученого Банком в обґрунтування заявлених позовних вимог, базова ставка кредитування у розмірі 30 % річних Банком до спірних правовідносин застосовувалася до 31.08.2014 року включно, а з вересня 2014 року ним без погодження з позичальником (докази про таке погодження у матеріалах справи відсутні) ця процентна ставка була збільшеною до 34,8 % річних.

За вище наведених обставин позовна вимога про стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1098,45 грн. та процентами за користування кредитними коштами (станом на 04.06.2018 року - у розмірі 10061,07 грн.) підлягає до задоволення лише частково: за період до серпня 2014 року включно і у розмірі 80,05 грн., що разом з тілом кредиту становить 2768,41 грн. (2688,36+80,05=2768,41).

5 % (які передбачені у вище згаданій довідці про умови кредитування від 31 травня 2011 року (а.с.15) від суми заборгованості по кредитному ліміту становлять 134,42 грн. (5 % від 2688,36 грн.).

Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідачки 1698,68 грн. (500 грн. + 1198,68 грн.) заборгованості по штрафах також підлягає до задоволення частково: у розмірі 634,42 грн.(500 грн. + 134,42 грн.).

Нарахована пеня станом на серпень 2014 року становить 0 гривень, в зв`язку з чим вимога позивача про стягнення нарахованої пені в розмірі 13612,54 грн. не підлягає до задоволення.

Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки відповідач з заявою про застосування строків позовної давності звернулася після винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, така не може бути враховано судом апеляційної інстанції при ухваленні вирішення за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Статтею 141 встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1) і що у випадку, коли суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей же суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13).

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 141, ч. 5 ст. 268, ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376 380, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Франківського районного суду міста Львова від 07 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», /, рах. № НОМЕР_2 , МФО №305299/ заборгованість у розмірі 3402,83 грн. (яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 2688,36 грн, заборгованості за відсотками - 80,05 грн., заборгованість по штрафах - 634,42 грн.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі 198,52 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в користь держави судові витрати в розмірі 2292,68 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2020 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.О. Шеремета