Провадження № 4-с/263/43/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2020 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючої судді Ікорської Є.С.,

за участю секретаря Шпичак Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі у залі суду скаргу Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на дії старшого державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ткаченко Світлани Анатоліївни, заінтересована особа: ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ткаченко С.А., заінтересована особа: ОСОБА_1 .

На обґрунтування вимог АТ «ПУМБ» посилається на те, що 07 лютого 2020 року на адресу Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби АТ «ПУМБ» направлено заяву за вих. № КНО-61.1.3.4/14 від 06 лютого 2020 року про примусове виконання рішення на підставі виконавчого листа № 263/9059/14-ц, виданого 28 січня 2016 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області про звернення стягнення на заставлене майно - транспортні засоби за договором застави № 172/MPL-ліміт/ЗТ від 15 січня 2010 року, а саме: напівпричіп бортовий тентований GEN TRAIL, модель TX34CW, шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Тофіс-Сервіс» перед AT «ПУМБ» за кредитним договором № 172/MPL-ліміт від 15 січня 2010 року у розмірі 2199274,01 гривень. Згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження виконавче провадження відкрито 17 березня 2020 року. Однак, у порушення приписів статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» постанову про відкриття виконавчого провадження стягувачу не направлено. У зв`язку із чим, 16 квітня 2020 року АТ «ПУМБ» направлено заяву № КНО-61.1.3.4/43 на адресу відділу про необхідність надіслання вказаної постанови. Незважаючи на запит, стягувач вказану постанову про відкриття виконавчого провадження так і не отримав. Проте, 01 вересня 2020 року на адресу банку надійшла постанова старшого державного виконавця Ткаченко С.А. ВП № 61579374 від 20 липня 2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 7 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із тим, що транспортний засіб боржника оголошено у розшук, але не виявлено його. Державним виконавцем не виявлено рухомого та нерухомого майна належного боржнику, на яке можливо звернути стягнення. AT «ПУМБ» вважає такі дії державного виконавця неправомірними та такими, що порушують законні права та інтереси стягувача. Так, 10 квітня 2020 року старшим державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ткаченко С.А. прийнято постанову ВП № 61579374 про розшук майна боржника, а саме: напівпричіп бортовий тентований GEN TRAIL, модель TX34CW, шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 . У постанові зазначено, що копію постанови направити до поліції для виконання. Пунктом 7 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. Звертає увагу суду на те, що державним виконавцем грубо порушено вказані вимоги закону, оскільки він, не дотримавшись встановленого законом строку - 1 рік з дня оголошення розшуку повернув стягувачу виконавчий документ без виконання. Більш того, згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження ВП № 61579374 вбачається, що державним виконавцем взагалі не було направлено вказану постанову до органів поліції з метою реального виконання. Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше, ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника; не рідше, ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника. При цьому сам факт здійснення окремих дії щодо виявлення майна та коштів боржника, без встановлення та дослідження обставин, що державним виконавцем проводилась перевірка майнового стану боржника з відповідною періодичністю, встановленою частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення. У свою чергу, відсутність обґрунтованого висновку стосовно належного та повного вчинення державним виконавцем визначених законом дій щодо розшуку майна боржника дає підстави вважати передчасним висновок про відсутність такого майна у боржника, та як результат - про передчасність наявності підстав для повернення виконавчого документу стягувачу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 915/1294/13.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», заявник просив суд: визнати дії старшого державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м. Одеса) Ткаченко С.А. щодо прийняття постанови ВП № 61579374 від 20 липня 2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу неправомірними; скасувати постанову старшого державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м. Одеса) Ткаченко С.А. ВП № 61579374 від 20 липня 2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2020 року вказану скаргу прийнято до провадження, витребувано матеріали виконавчого провадження.

Представник заявника ОСОБА_2 надав заяву про розгляд скарги за його відсутності, вимоги скарги підтримав у повному обсязі, наполягав на задоволенні.

Представник заінтересованої особи Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надав письмові пояснення, у яких просив суд розглянути скаргу за відсутності представника, скаргу залишити без задоволення, посилаючись на наступне. На примусовому виконанні у Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження АСВП 61579374, відкрите старшим державним виконавцем Ткаченко С.А. 17 березня 2020 року на підставі виконавчого листа № 263/9059/14-ц від 28 січня 2016 року, виданого Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області, на підставі якого в рахунок заборгованості ТОВ «Тофіс-Сервіс» в розмірі 2199274,01 грн., звернуто стягнення на заставне майно - напівпричіп бортовий тентований GEN TRAIL, модель TX34CW, шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 10 квітня 2020 року в рамках виконавчого провадження № 61579374 старшим виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, яка направлена співробітникам поліції за допомогою електронного зв`язку та підписано за допомогою єдиного цифрового підпису, оскільки між органами ДВС та МВС запроваджено електронний документообіг. Вказує, що у відділі на виконанні вже перебував виконавчий лист № 263/9059/14-ц від 28 січня 2016 року, виданий Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області. Після винесення постанови про розшук майна боржника ВП № 50144431 від 24 лютого 2016 року та вступу її в закону силу, до відділу до теперішнього часу не надходило жодної інформації щодо місця знаходження майна, яке розшукується. Постанова про розшук майна боржника ВП № 50144431 від 24 лютого 2016 року не скасована та діє по теперішній час. Оскільки майно боржника, а саме: напівпричіп бортовий тентований GEN TRAIL, модель TX34CW, шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , вперше оголошено у розшук 24 лютого 2016 року відповідно до постанови про розшук майна ВП № 50144431, 10 квітня 2020 року в рамках ВП № 61579374 старшим державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника вдруге, вищезазначене майно перебуває у розшуку вже понад 4 роки, тому державним виконавцем не порушено вимог п. 7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Заінтересована особа ОСОБА_3 та її представник адвокат Вабіщевич Т.В. у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про розгляд скарги належним чином повідомлені, що з урахуванням вимог ч. 2 ст. 450 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Виконуючи вимоги ст. ст. 12, 450 ЦПК України, суд встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Тривале невиконання рішень, постановлених національними судами є системною проблемою України, яка констатована у декількох рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

ЄСПЛ в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення ЄСПЛ у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

28 січня 2016 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області виданий виконавчий лист у справі № 263/9059/14-ц, на підставі ухваленого рішення 17 квітня 2015 року, яким в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Тофіс-Сервіс» в розмірі 2199274,01 грн., звернуто стягнення на заставне майно - напівпричіп бортовий тентований GEN TRAIL, модель TX34CW, шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1

17 березня 2020 року старшим державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ткаченко С.А. відкрито виконавче провадження № 61579374.

Постановою старшого державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ткаченко С.А. винесено постанову про розшук майна боржника 10 квітня 2020 року у рамках виконавчого провадження № 61579374.

Тобто, на примусовому виконанні у Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження АСВП 61579374, відкрите старшим державним виконавцем Ткаченко С.А. 17 березня 2020 року на підставі виконавчого листа № 263/9059/14-ц від 28 січня 2016 року, виданого Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області, на підставі якого в рахунок заборгованості ТОВ «Тофіс-Сервіс» в розмірі 2199274,01 грн., звернуто стягнення на заставне майно - напівпричіп бортовий тентований GEN TRAIL, модель TX34CW, шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1

20 липня 2020 року старшим державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ткаченко С.А. в рамках виконавчого провадження № 61579374 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, за змістом п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Тобто, посилання державного виконавця та обставини щодо оголошення у розшук майна боржника у ВП № 50144431 від 24 лютого 2016 року, тобто зовсім в іншому провадженні, не заслуговує на увагу, оскільки ці провадження не об`єднані та виконуються самостійно.

Відповідно до пункту 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, будь-яка постанова виконавця як окремий документ має містити такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

При цьому у наданих копіях виконавчого провадження державним виконавцем та в автоматизованій системі виконавчого провадження № 61579374 відсутні відомості про направлення постанови від 10 квітня 2020 року про розшук до підрозділів поліції, як і супровідний лист, а доказів, на які посилається державний виконавець щодо надсилання такої засобами електронного зв`язку із застосування цифрового підпису суду не представлено, тому не може бути прийнято до уваги.

Також суд враховує позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 915/1294/13.

Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Періодичність проведення таких перевірок чітко визначена Законом України «Про виконавче провадження», тобто такі перевірки не мають вчинятися державним виконавцем одноразово.

У свою чергу, відсутність обґрунтованого висновку стосовно належного та повного вчинення державним виконавцем визначених законом дій щодо розшуку майна боржника дає підстави вважати передчасним висновок про відсутність такого майна у боржника, та як результат - про передчасність повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням вищенаведеного, слід дійти висновку, що державним виконавцем не вчинено достатньо заходів для примусового виконання рішення, оскаржувану постанову винесено передчасно, отриманої виконавцем інформації не достатньо для однозначного висновку про повернення виконавчого документу стягувачу. Таким чином є підстави вважати, що оскаржувана постанова була винесена передчасно.

Державний виконавець не вжив достатніх заходів щодо примусового виконання вищевказаного судового рішення, не використав всіх передбачених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» прав під час здійснення виконавчого провадження.

Встановлені судом обставини є підставами для задоволення скарги та скасування оскаржуваної постанови, оскільки така порушує права заявника (стягувача) на одержання від боржника стягнутого з нього за судовим рішенням майна в рахунок погашення заборгованості.

Питання, які передбачені ст. 452 ЦПК України, судом не вирішуються, оскільки у справі відсутні судові витрати.

Керуючись ст. ст. 12, 259, 260, 447, 450, 452 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на дії старшого державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ткаченко Світлани Анатоліївни, заінтересована особа: ОСОБА_1 , задовольнити.

Визнати дії старшого державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м. Одеса) Ткаченко Світлани Анатоліївни щодо прийняття постанови ВП № 61579374 від 20 липня 2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу неправомірними.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м. Одеса) Ткаченко Світлани Анатоліївни ВП № 61579374 від 20 липня 2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: https://court.gov.ua/sud0519.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня отримання її копії через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області або безпосередньо до апеляційного суду Донецької області.

Суддя Є.С. Ікорська