Справа № 153/656/19
Провадження № 22-ц/801/1696/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гаврилюк Т. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 21 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Гаврилюк Т. В. в місті Ямпіль Вінницької області, зі складенням його повного тексту 22 липня 2020 року,

у цивільній справі № 153/656/19 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору секретар виконавчого комітету Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області Джосан Ольга Петрівна, про визнання заповіту нікчемним,

встановив:

У травні 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із вказаним позовом обґрунтувавши його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області померла їхня матір ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області помер їхній батько ОСОБА_5 . Після смерті батька ОСОБА_5 протягом шести місяців вони звернулися із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини і їм стало відомо, що батько склав заповіт на ім`я відповідача ОСОБА_1 , який посвідчений секретарем Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області Джосан О. П. 08.02.2019. Зазначили, що на адвокатський запит вони отримали копію вказаного заповіту. Після ознайомлення зі змістом заповіту вони зрозуміли, що його не можна вважати дійсним, оскільки він складений в той час коли батько був вкрай тяжкому лежачому стані у зв`язку з хворобою серця та гіпертонічною хворобою і через сім днів після складання заповіту помер. Вказали, що зі змісту заповіту ними встановлено, що заповіт складався за місцем проживання заповідача, в присутності свідків, та у зв`язку з хворобою заповідача підписаний замість заповідача ОСОБА_6 та посвідчений секретарем виконавчого комітету сільської ради Джосан О. П. Також зазначили, що зі змісту копії заповіту вбачається, що він складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, за відсутності волевиявлення заповідача. Крім цього, вказали, що заповіт був повністю прочитаний вголос заповідачем, що виключає можливість участі свідків, як того вимагає абз.2 ч.2 ст.1248 ЦК України. Однак, якщо секретар сільської ради у заповіті засвідчив факт особистого прочитання заповідачем заповіту, то свідки в силу вимог закону не могли б бути присутніми при складанні та посвідченні заповіту. Вказані вимоги закону не були дотримані при посвідченні заповіту секретарем сільської ради. Також секретар сільської ради не засвідчила справжність підпису ОСОБА_6 , який розписався у заповіті замість заповідача ОСОБА_5 , шляхом вчинення посвідчувального напису на заповіті. Також зазначили, що заповіт не відповідає вимогам Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 за №3306/5. У заповіті відсутні відомості про дату народження свідків. Відсутній посвідчувальний напис на заповіті, записаному зі слів заповідача Додаток №1; відсутній посвідчувальний напис на заповіті, посвідченому при свідках на бажання заповідача Додаток №2; відсутній посвідчувальний напис на заповіті від імені особи, яка не може сама прочитати текст заповіту у голос Додаток №3; відсутній посвідчувальний напис на заповіті від імені особи, яка не може підписатися власноручно внаслідок фізичної вади, хвороби тощо Додаток №5, посвідчувальний напис про засвідчення справжності підпису фізичної особи, що підписалась за іншу особу, яка внаслідок фізичної вади, хвороби тощо, не може власноручно підписатися Додаток №13, а також перелік цих зазначених посвідчувальних написів не були зареєстровані в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, як того вимагає п.2.12 розділу ІІ Порядку та не сплачено державного мита за кожну нотаріальну дію, яку секретар сільської ради зобов`язана була б вчинити у разі посвідчення заповіту у цьому конкретному випадку. Вказані вимоги не були дотримані секретарем сільської ради.

Пославшись на викладене, на підставі положень ст. 1257 ЦК України просили суд визнати нікчемним заповіт ОСОБА_5 , складений 08.02.2019 та посвідчений секретарем Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області 08 лютого 2019 року за реєстровим номером 26.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 21 липня 2020 року позов задоволено. Визнано нікчемним заповіт ОСОБА_5 , складений 08 лютого 2019 року та посвідчений секретарем Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області 08 лютого 2019 року за реєстровим номером 26. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на незаконність рішення, оскільки ухвалюючи таке рішення, суд неправильно застосував норми матеріального права, а висновки, які були зроблені судом у рішенні не відповідають обставинам справи.

Апеляційній скарга мотивована тим, що заповіт вчинений відповідно до вимог законодавства по особистому волевиявленню заповідача. При цьому, порядок посвідчення заповіту регламентований Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, який затверджений Наказом Міністерства юстиції України № 3306/5 від 11.11.2011 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1298/20036, а тому суд мав керуватися вимогами саме зазначеного вище Порядку. За таких обставин судом не було встановлено порушення правил посвідчення заповіту ОСОБА_5 від 08.02.2019, які б свідчити про його нікчемність. Натомість в судовому засіданні були здобуті переконливі докази того, що дійсне волевиявлення ОСОБА_5 було направлене на те, щоб усе майно, яке буде належати йому на день смерті і на що він матиме право успадкував саме він, адже не лише свідки, а й самі позивачі у судовому засіданні підтвердили, що ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_3 не турбувались про батька, не відвідували його і не надавали йому жодної допомоги за його життя, а також не понесли жодних витрат, пов`язаних з його похованням. Навіть якби судом насправді було встановлено наявність формальних порушень порядку посвідчення заповіту, на які суд посилається у своєму рішенні, такі порушення не могли б бути підставою для задоволення позову, оскільки носять формальний характер і не спростовують дійсного волевиявлення заповідача. Вказує, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. А тому встановивши, що заповіт складений 08 лютого 2019 року, який від імені ОСОБА_5 підписано ОСОБА_6 та посвідчено у присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 секретарем Великокісницької сільської ради, є оспорюваним правочином, суд першої інстанції мав би відмовити у позові хоча б на тій підставі, що в силу вимог ч. 3 ст. 215 ЦК України оспорюваний правочин не може бути визнаний нікчемним, а тому обраний позивачами спосіб захисту цивільних прав не відповідає закону, що є самостійною підставою для відмови у позові. До такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 03 липня 2020 року, яка була ухвалена в справі № 533/900/17.

В строк, встановлений апеляційним судом від позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вони проти вимог скарги заперечили, просили скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при належному з`ясуванні усіх обставин справи та оцінці доказів у справі.

В судовому засідання відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Усов Ю. В. вимоги апеляційної скарги підтримали з підстав, зазначених в ній, просили скаргу задовольнити.

Третя особа - секретар виконавчого комітету Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області Джосан О. П. не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що право позивачів порушено, підлягає захисту, спірний заповіт складено з порушенням нормативно-правових актів, отже такий заповіт є нікчемним та не породжує для сторін юридично-правових наслідків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

По справі встановлено та не заперечується сторонами, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 20.03.2019 (а.с.8), ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області померла ОСОБА_4 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 20.03.2019 (а.с.9), ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області помер ОСОБА_5 .

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дітьми ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про їх народження (а.с.10,12).

Із заповіту складеного 08.02.2019 у селі Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області (а.с.13) судом встановлено, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно та попередньо ознайомлений з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, на його бажання у присутності свідків ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: усе його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, заповів своєму синові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У зв`язку з хворобою заповідача, на його особисте прохання та за його дорученням, після прочитання заповіту секретарем сільської ради, а також свідками вголос, даний заповіт у присутності заповідача підписано ОСОБА_6 . Окрім того, судом встановлено, що на зворотній стороні заповіту свідком уже зазначено « ОСОБА_9 ».

Із повідомлення КП «Ямпільський РМЦ ПМСД Ямпільської районної ради» Великокісницька амбулаторії загальної практики сімейної медицини Вінницької області вих.№319 від 06.05.2019 (а.с.14) судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебував на диспансерному обліку з приводу гіпертонічної хвороби ІІ ст., ішемічної хвороби серця. Часто хворів та звертався за медичною допомогою. 06 лютого 2019 року було чергове звернення, оглянутий на дому. Скаржився на загальну слабкість, недомагання, задишку, запаморочення, періодичні болі в ділянці серця, самостійно не міг пересуватися. ОСОБА_5 надавалась медична допомога з приводу даної хвороби, а саме, призначено стаціонар вдома з 06.02.2019 та призначено лікування. ОСОБА_5 на момент огляду лікарем ЗПМС 06.02.2019 був у свідомості.

Із довідки виданої виконавчим комітетом Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області вих.№921 від 14.06.2019 (а.с.42) судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , здійснював поховання батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Обряд поховання здійснювався за встановленими на території сільської ради місцевими традиціями за власні кошти.

Із довідки виданої виконавчим комітетом Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області вих.№931 від 19.06.2019 (а.с.43) також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , здійснював догляд до поховання за покійним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а/з №14 від 18.02.2019 по Великокісницькій сільській раді Ямпільського району Вінницької області.

Із копії витягу з журналу для реєстрації нотаріальних дії (а.с.56-57) та дослідженого у судовому засіданні його оригіналу судом встановлено, що 08.02.2019 за №26 ОСОБА_6 підписано посвідчений заповіт ОСОБА_5 , зауважень сторін не надійшло.

Відповідно до копії спадкової справи №103/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 (а.с.61-69) вбачається, що 22.03.2019 позивачка ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Ямпільського районного нотаріального округу Вінницької області Бешинської Г. А. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області. 16.04.2019 позивач ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Ямпільського районного нотаріального округу Вінницької області Бешинської Г. А. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області. 14.06.2019 відповідач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Ямпільського районного нотаріального округу Вінницької області Бешинської Г.А. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області.

Відповідно до копії рішення №50 від 10.11.2015 «Про покладення обов`язків по вчиненню нотаріальних дій на території Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області» (а.с.109) встановлено, що на секретаря сільської ради ОСОБА_10 покладено обов`язки по вчиненню нотаріальних дій на території Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області.

Із висновку судово-психіатричного експерта №6 від 16.06.2020 (а.с.201-207) вбачається, що ОСОБА_5 на час складання заповіту від 08.02.2019 на психічні розлади не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. На час складання заповіту від 08.02.2019 ОСОБА_5 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1247 ЦК України передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 37 Закону України від 2 вересня 1993 р. №3425-XII «Про нотаріат», статей 38, 59 Закону від 21 травня 1997 р. №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» та розділу І п.1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органами місцевого самоврядування (затверджена наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 р. №3306/5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 р. за №1298/20036), чинного на час вчинення правочину у населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Підпунктом 5 пункту «б» частини першої статті 38 Закону України «Про місцеве самоврядування» до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад віднесено вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання.

Частиною першою статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» встановлено, що виконавчим органом сільської ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень.

Відповідно до підпунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.6 пункту 1 розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 р. №3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 р. за №1298/20036 - посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. Заповіти подаються посадовій особі органу місцевого самоврядування не менше ніж у двох примірниках, один з яких залишається у справах органу місцевого самоврядування. Посадові особи органів місцевого самоврядування зобов`язані роз`яснити громадянам зміст і значення поданих ними проектів заповітів і перевірити, чи відповідає їх зміст вимогам закону. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб (крім подружжя) не допускається. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути посадова особа органу місцевого самоврядування, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними у пункті 2.6 розділу II цього Порядку. Особа, на користь якої заповідається майно, не має права підписувати його за заповідача. Посадова особа органу місцевого самоврядування перевіряє, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать чинному законодавству. Заповіт повинен бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало неясностей чи суперечок після відкриття спадщини. Посадова особа органу місцевого самоврядування при посвідченні заповіту зобов`язана роз`яснити заповідачу зміст статей 1241, 1307 Цивільного кодексу України, про що зазначається у тексті заповіту. Аналогічні вимоги до порядку посвідчення заповіту викладені і в Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

У судовому засіданні встановлено, що у порушення підпункту 2.1 Розділу ІІ вказаного вище Порядку секретарем сільської ради в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій не зазначено причини з яких нотаріальна дія була вчинена поза приміщенням органу місцевого самоврядування. Разом з тим, секретарем сільської ради у порушення підпункту 1.6 вказаного Порядку не роз`яснено заповідачу зміст ст. 1307 ЦК України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору. Також посадовою особою органу місцевого самоврядування під час посвідчення заповіту, у порушення підпункту 1.4 Порядку у тексті заповіту не зазначено відомостей про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка.

Також судом встановлено, що при підписанні заповіту були присутні сторонні особи, окрім того, при підписанні та оголошенні заповіту була присутня і особа, на користь якої складено заповіт, тобто відповідач ОСОБА_1 . Тоді як відповідно до п. 3 Глави 6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України установлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено за відсутності іншої сторони.

Як вбачається з спірного заповіту його підписали свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , далі в тексті заповіту дослівно зазначено, що «…заповіт повністю прочитаний уголос заповідачем до його підписання в присутності запрошених ним свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ». Тобто, судом встановлено, що у одному тексті заповіту значаться різні свідки (« ОСОБА_7 » та « ОСОБА_9 »), що є неприпустимим.

Окрім того, у судовому засіданні судом беззаперечно встановлено, що свідки заповіт вголос не читали, а читали його про себе, що також є порушенням.

Відповідно до статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Отже чинність заповіту пов`язується законом із дотриманням вимог щодо його форми і посвідчення (ст. 1257 ЦК). При цьому невідповідність заповіту вимогам закону означає його нікчемність.

Пункт 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлює, що заповіт складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Відповідно до п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Частиною другою статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином оспорюваний правочин є недійсним в силу визнання його судом, а нікчемний - в силу припису закону.

Частинами першою та п`ятою статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

За правилами статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Звертаючись із вказаним позовом позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказували, що підставою визнання заповіту нікчемним є порушення секретарем сільської ради ОСОБА_10 вимог щодо його форми та посвідчення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що спірний заповіт складено з порушенням вимог щодо його посвідчення, отже такий заповіт є нікчемним та не породжує для сторін юридично-правових наслідків, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зводяться до іншого тлумачення норм матеріального права, ніж допущене судом та до переоцінки доказів, а тому на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують, тому апеляційним судом відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на підставі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом спростовуються висновками, що викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року у справі № 607/15112/17-ц.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 21 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2020 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник