Справа № 466/1146/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«12» жовтня 2020 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Глинської Д.Б.

з участю секретаря Лань М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Вдовича Мар`яна Богдановича,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, в якій просить суд постановити рішення, яким:

- визнати бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Вдовича Мар`яна Богдановича неправомірною;

- зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Вдовича Мар`яна Богдановича повідомити її про виконання постанови Львівського апеляційного суду від 18.12.2018.

В обґрунтування скарги зіслалася на те, що на виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) знаходиться зведене виконавче провадження №52694057, до складу якого входить виконавче провадження №52386557 з примусового виконання виконавчого листа №466/3248/15-ц, виданого 13 вересня 2016 року Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитків у розмірі 533 581,40 грн.

30 березня 2018 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Вдовичем М.Б. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Постановою Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року вирішено скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Вдовича М.Б. про повернення виконавчого документу стягувачеві від 30 березня 2018 року у виконавчому провадженні №52386557.

Проте, державний виконавець не повідомив її про виконання вищевказаної постанови Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року.

У зв`язку з вищенаведеним вважає, що бездіяльністю державного виконавця порушено її права.

В судове засідання заявник скарги ОСОБА_1 не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час, місце та дату розгляду справи.

Представник Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи.

Крім того, Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) не виконано ухвалу суду від 03 червня 2020 року про витребування доказів.

Згідно з ч.2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності заявника скарги ОСОБА_1 та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

У відповідності до ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що на виконанні у Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває зведене виконавче провадження № 52694057, до складу якого входить виконавче провадження № 52386557 з примусового виконання виконавчого листа № 466/3248/15-ц, виданого 13 вересня 2016 року Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 533 581,40 грн.

30 березня 2018 року державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Вдович М.Б. виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення.

07 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Вдовича Мар`яна Богдановича та просила суд скасувати постанову державного виконавця Вдовича Мар`яна Богдановича про повернення виконавчого документу стягувачу від 30 березня 2018 року у виконавчому провадженні №52386557.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 29 травня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 було відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 29 травня 2018 року було скасовано та вирішено скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Вдовича М.Б. про повернення виконавчого документу стягувачеві від 30 березня 2018 року у виконавчому провадженні №52386557.

Виконання рішення суду є завершальною стадією цивільного процесу і здійснюється у певній процесуальній формі. Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, порядок виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

Тобто, при набранні рішенням законної сили воно є обов`язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба зобов`язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Складовою справедливого судового розгляду, згідно даної Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, є своєчасне та повне виконання судових рішень, з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Вищевказаною статтею передбачено, що у разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Статтею 453 ЦПК України передбачено, що про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Відтак, державний виконавець зобов`язаний був винести постанову про відновлення виконавчого провадження, зважаючи на те, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу була скасована судом.

Однак, державний виконавець не виніс постанову про відновлення виконавчого провадження та не направив її копію стягувачу ОСОБА_1 , яка мала повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що державним виконавцем не вжито всіх необхідних заходів для виконання покладених на нього обов`язків відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 в частині визнання бездіяльності державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Вдовича Мар`яна Богдановича неправомірною підлягає до задоволення.

В частині скарги щодо зобов`язання державного виконавця повідомити ОСОБА_1 про виконання ухвали Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року, суд приходить до наступного.

Як роз`яснено у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", а також у пункті 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року №6, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Відтак, суд відмовляє у задоволенні вимог в частині зобов`язання державного виконавця повідомити заявника скарги про виконання постанови Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 80, 81, 258, 259, 260, 263, 447, 450, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В:

скаргу задовольнити частково.

Визнати бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Вдовича Мар`яна Богдановича неправомірною.

У задоволенні позовних вимог про зобов`язання державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Вдовича Мар`яна Богдановича повідомити ОСОБА_1 про виконання постанови Львівського апеляційного суду від 18.12.2018 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали суду апеляційної скарги.

Повний текст ухвали виготовлений 12 жовтня 2020 року.

Суддя Д. Б. Глинська