Ухвала

Іменем України

27 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 221/3370/14-ц

провадження № 61-3236ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 22 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» в особі Донбаської філії публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 18 грудня

2014 року позовну заяву ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» в особі Донбаської філії публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк»), ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним залишено без розгляду.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 22 січня 2020 року у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Волноваського районного суду Донецької області від 18 грудня 2014 року відмовлено.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Волноваського районного суду Донецької області від 18 грудня 2014 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Кредитпромбанк», ОСОБА_2

про визнання договору поруки недійсним відмовлено.

17 лютого 2020 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Донецького апеляційного суду

від 22 січня 2020 року та направити справу для продовження розгляду

до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Заявник зазначає про недобросовісність дій представника, особливу ситуацію у зоні проведення АТО, а також про те, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, а також право заявника на доступ до суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини першої статті 394 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Апеляційне провадження здійснюється у порядку, передбаченому ЦПК України.

У відповідності до частини другої статті 294 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду першої інстанції) апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Частиною другою 358 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ,

суд апеляційної інстанції виходив з того, що заявник подав апеляційну скаргу із пропуском строків, визначених процесуальним законодавством, чинним

на момент ухвалення судового рішення. Заявник, який виступив позивачем у справі, в період з 18 грудня 2014 року по 27 грудня 2019 року (більше п`яти років) не вживав заходів, спрямованих на реалізацію своїх процесуальних прав, ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду не оскаржував. Наявності обставин непереборної сили, які б на протязі п`яти років заважали заявнику подати апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, не доведено.

Суд апеляційної інстанції встановив, що заявник недобросовісно користувався процесуальними правами, врахував, що безпідставне поновлення строку на апеляційне оскарження остаточного судового рішення через значний проміжок часу після його ухвалення є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд

не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо це не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами

і метою, яка має бути досягнута.

З урахуванням наведеного, взявши до уваги те, що повернення позовної заяви не перешкоджає позивачу у повторному зверненні до суду з тими самими вимогами, колегія суддів вважає, що висновки суду апеляційної інстанції є такими, що відповідають вимогам статті 358 ЦПК України, а право ОСОБА_1 на доступ до суду не може вважатись порушеним.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом апеляційної інстанції вищевказаних норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 22 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» в особі Донбаської філії публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович