ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6188/20 Справа № 172/18/18 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Бондаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання втрати користування житловим приміщенням, примусового виселення з житлового приміщення та зобов`язання забезпечити вільний доступ до приміщення

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк»

на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

05.01.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання втрати користування житловим приміщенням, примусового виселення з житлового приміщення та зобов`язання забезпечити вільний доступ до приміщення. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 13 липня 2006 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступниками якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту № 10/143-6, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 69600,00 доларів США зі сплатою 12,8 процентів річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 12 листопада 2019 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між кредитором та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № 615 від 13.07.2006 року, посвідчений нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори Гордієнко І.В., відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 1.1 договору кредиту позичальник зобов`язаний щомісячно до 10 числа місця сплачувати кредитору рівні суми грошових коштів в сумі 435,00 доларів США з кінцевим терміном погашення 12.11.2019 року. У разі невиконання позичальником обов`язків, передбачених п.п. 3.3.8, 3.3.9 договору кредиту щодо своєчасного та в повному обсязі погашення кредиту з нарахованими процентами та можливими штрафними санкціями, дострокового повернення кредиту, протягом більше 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. В порушення умов договору кредиту відповідачі протягом тривалого часу не здійснюють погашення нарахованих процентів за користування кредитом у встановлені терміни, що є підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03.09.2019 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача-1 ОСОБА_3 - ОСОБА_1 .

В ході розгляду справи ухвалою суду від 23.12.2019 року залучено до участі у цивільній справі № 172/18/18 замість позивача АТ «Укрсоцбанк» його правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк» ().

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог Акціонерному товариству «Альфа-Банк» - відмовлено (том 2 а.с.92-98).

Додатковим рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2020 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про примусове виселення з житлового приміщення та зобов`язання забезпечити вільний доступ до приміщення - відмовлено (том 2 а.с 137139).

Не погодившись з рішення суду, АТ "АльфаБанк" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання втрати користування житловим приміщенням, примусового виселення з житлового приміщення та зобов`язання забезпечити вільний доступ до приміщення та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги у даній частині задовольнити у повному обсязі (том 2 а.с. 102-108).

Враховуючи, що апелянтами фактично оскаржується рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання втрати користування житловим приміщенням, примусового виселення з житлового приміщення та зобов`язання забезпечити вільний доступ до приміщення, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом - не перевіряється.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду в оскарженій частині залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 13 липня 2006 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступниками якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та АТ «Укрсоцбанк», і ОСОБА_2 укладено договір кредиту № 10/143-6, відповідно до умов якого банк надав відповідачу-2 грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 69600,00 доларів США зі сплатою 12,8 процентів річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 12 листопада 2019 року.

Факт отримання ОСОБА_2 кредиту у вказаному розмірі за договором підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 за 14.07.2006 року.

Відповідно до п. 1.1 договору кредиту позичальник зобов`язаний щомісячно до 10 числа місця сплачувати кредитору рівні суми грошових коштів в сумі 435,00 доларів США з кінцевим терміном погашення 12.11.2019 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між кредитором та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір № 615 від 13.07.2006 року, посвідчений нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори Гордієнко І.В., відповідно до якого іпотекодавець як майновий поручитель передає в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання фізичною особою ОСОБА_2 зобов`язань за договором кредиту № 10/143-6 від 13.07.2006 року нерухоме майно - А-1 житловий будинок загальною площею 128,3 кв.м., Б-1 гараж, В-1 літню кухню, Г-1 сарай, П-1 погріб, № 1-3, № 6 огорожу, І бруківку, № 5 підпірну стіну та земельну ділянку площею 1001 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.2 іпотечного договору від 13.07.2006 року за взаємною згодою сторін цього договору вартість предмету іпотеки становить 439350,00 грн., що еквівалентно 87000,00 доларів США за офіційним курком НБУ на дату укладання цього договору.

Відповідно до п. 3.3.5 договору кредиту позичальник зобов`язаний суворо дотримуватися положень цього договору, а також договору, визначеного п. 1.3 цього договору, тобто іпотечного договору, укладеного між кредитором та ОСОБА_3 , сплачувати відсотки за використання кредиту в порядку, визначеному п.п. 2.4, 2.5. цього договору, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими відсотками за фактичне його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1 цього договору, достроково повернути кредит, погасити нараховані відсотки та сплатити можливі штрафні санкції у випадках. Визначених п. 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 4.5, 5.4 цього договору.

Згідно з п. 1.3 іпотечного договору від 13.07.2006 року суть та розмір забезпеченого іпотекою зобов`язання визначається виконанням позичальником перед іпотекодержателем зобов`язань, зокрема, щодо повернення позичальником основної суми кредиту в сумі 69600,00 доларів США у визначеному у п. 1.3.1 іпотечного договору порядку.

Заборгованість ОСОБА_2 перед кредитором станом на 14.06.2017 року становить 162017,19 доларів США, що за курсом КБУ становить 4211671,20 грн. і складається з: суми заборгованості за кредитом - 56985,00 доларів США (за курсом НБУ станом на 14.06.2017 року - 1481337,16 грн.), суми заборгованості за відсотками - 72818,08 доларів США (за курсом НБУ станом на 14.06.2017 року - 1892921,43 грн.), пені за несвоєчасне повернення кредиту - 12165,49 доларів США (за курсом НБУ станом на 14.06.2017 року - 316244,49), пені за несвоєчасне повернення відсотків (за курсом НБУ станом на 14.06.2017 року - 521168,13 грн.).

З реєстру права власності на нерухоме майно видно, що ОСОБА_3 має на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 .

Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ДП № 012429 ОСОБА_3 має у власності земельну ділянку площею 0,1004 га призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за вищевказаною адресою.

В ході розгляду справи судом відповідачка-1 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до Васильківської державної нотаріальної контори звернулася її дочка ОСОБА_1 , яка була залучена судом як правонаступник відповідача-1.

Відповідно до незалежної оцінки вартості предмету іпотеки загальна вартість майна становить 24845,85 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 12.09.2017 року становить 662760,22 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив з того, що зважаючи на те, що зі слів представника позивача, боржником останній платіж на погашення кредиту здійснений 11.03.2009 року, а наступний платіж, який повинен був бути здійснений до 10.04.2009 року не сплачений, то саме з 11.04.2009 року почалося порушення умов договору. Оскільки боржник у подальшому не виконував свої зобов`язання, то відповідно до пункту 7.4 договору через 60 календарних днів, тобто 11.07.2009 року, договір кредиту вважається припиненим і саме з цього моменту починається відлік трирічного строку позовної давності до основної вимоги. При цьому позивач звернувся до суду поза межами трирічного строку позовної давності, тобто після втрати права на судовий захист. Пропуск строку позовної давності до основної вимоги фактично визнаний і самим позивачем, який змінив позовні вимоги під час апеляційного перегляду рішення суду у справі № 172/1105/15-ц внаслідок чого апеляційним судом задоволено позов лише в частині стягнення відсотків та пені в межах трирічного строку позовної давності, а тому дійшов висновку, позивачем пропущено позовну давність для звернення до суду із даним вимогами, про застосування якої було заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Також суд 1 інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання втрати користування житловим приміщенням, примусового виселення з житлового приміщення та зобов`язання забезпечити вільний доступ до приміщення, які є похідними від вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, а оскільки суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, то і в задоволенні даних позовних вимог, також слід відмовити.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку (ч. 1 ст. 109 Житлового кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30.03.2012 року: «При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 ЖК України, статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців з цього житлового будинку чи житлового приміщення. Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк».

З матеріалів справи вбачається, що обґрунтовуючи позовні вимоги в частині усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання втрати користування житловим приміщенням, примусового виселення з житлового приміщення та зобов`язання забезпечити вільний доступ до приміщення, АТ «Альфа-Банк» посилається на ч. 1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення та ч. 3 ст. 109 ЖК України, де зазначено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Відповідно до інформації, наданої реєстраційною службою Васильківського РУЮ в Дніпропетровській області в житловому будинку по АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_3 . При цьому позивач звертався до відповідача з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку шляхом надсилання вимоги про добровільне виселення, однак дана вимога була залишена поза увагою.

Враховуючи викладене, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні вказаних вимог, оскільки суд 1 інстанції відмовив у задоволенні позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, то відповідно не підлягають задоволенню позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання втрати користування житловим приміщенням, примусового виселення з житлового приміщення та зобов`язання забезпечити вільний доступ до приміщення, як похідні.

З такими висновками суду погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають встановленим обставинам по справі та зроблені з дотриманням норм процесуального права з застосуванням відповідних норм матеріального права.

При цьому, апеляційний суд враховує, що апелянт не оскаржує рішення суду в частині відмови у задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання втрати користування житловим приміщенням, примусового виселення з житлового приміщення та зобов`язання забезпечити вільний доступ до приміщення та ухвалив обґрунтоване рішення в цій частині, яке відповідає вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання втрати користування житловим приміщенням, примусового виселення з житлового приміщення та зобов`язання забезпечити вільний доступ до приміщення, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни судового рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід в оскарженій частині залишити без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» -- залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року в оскарженій частині -- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: