11.02.2020 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси
в складі: головуючого судді Леонова О.С.,
за участю секретаря судового засідання Шабалдак О.А.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння,-
1.1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після чого позивачка ОСОБА_1 звернулася, разом з дітьми до держаної нотаріальної контори із заявами про вступ у спадщину. Держаним нотаріусом Масловою М.В., відкрито спадкову справу, на час звернення до суду свідоцтво про право на спадщину не видано.
Під час проведення нотаріальних дій по збору необхідних документів, з`ясувалося що спільний автомобіль позивачки ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_4 , 19.05.2016 року був знятий з реєстраційного обліку та перереєстрований на іншу особу ОСОБА_3 , на підставі нотаріального посвідченої довіреності від 14.04.2016 року, виданої приватним нотаріусом Бураковою О.І., згідно якої померлий чоловік позивачки уповноважив ОСОБА_2 правом розпоряджатися автомобілем.
Вважає, що відповідач ОСОБА_2 знаючи що її чоловік ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , скориставшись недійсною довіреністю, від імені померлого уклав договір купівлі продажу автомобіля зі своїм сином ОСОБА_3 , додатково вказала, що відповідачу ОСОБА_2 було відомо про смерть чоловіка, незважаючи на те, що майно яке є предметом спору перебуває у спільній власності подружжя, вчинив протиправні дії по відчуженню автомобіля.
Також, у позовній заяві позивачка вказала, що спірний автомобіль знаходився на день смерті чоловіка на їхній спільній дачі в СТ «Алтестівський», після смерті чоловіка не виявивши автомобіля, позивачка від сусідів дізналася, хто і коли викрав автомобіль.
1.2. Процесуальні дії у справі
22.03.2019 року ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Целуха А.П. вказану цивільну справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.
08.05.2019 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, у зв`язку з повторним автоматизованим розподілом судової справи між суддями, вказану цивільну справу прийнято до провадження суддею Леоновим О.С. та призначено підготовче судове засідання.
17.07.2019 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси по справі закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по суті.
Відповідач ОСОБА_3 про дату, час та місце судового засідання повідомлений відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, та за допомогою поштового зв`язку за адресою вказаною позивачем при зверненні до суду. Згідно рекомендованого поштового повідомлення, яке міститься в матеріалах справи, ОСОБА_3 отримав судову повістку на 13.08.2019 року, проте відзив на позов до суду не надав, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомляв, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав.
Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце судового засідання повідомлений відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України та за допомогою поштового зв`язку.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
2. Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом
Дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб 11.05.2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_5 (а.с.10).
Чоловік позивачки, ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 (а.с.19).
Згідно копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №43708993 від 26.04.2016 року до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи, спадкодавець ОСОБА_4 (а.с.20).
Як вбачається з витягу за результатами аналітичного пошуку ТЗ по НАІС ДДАІ МВС України від 27.07.2017 року, 29.12.2006 року відбулася вторинна реєстрація ТЗ, придбаного в торговельній організації, власник ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та 13.04.2016 року відбулася перереєстрація спірного автомобіля при видачі дубліката свідоцтва про реєстрацію, власником зазначено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.22).
Згідно до витягу за результатами аналітичного пошуку ТЗ по НАІС ДДАІ МВС України від 27.07.2017 року, 19.05.2016 року відбулася перереєстрація спірного автомобіля за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто реєстрація фактично проходила після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.22).
Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ст. 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
В матеріалах справи відсутня інформація про те, що ОСОБА_1 уповноважувала інших осіб на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 237, ст. 239 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та інших підстав встановлених актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.
3a змістом ст. 25 ЦК України здатність фізичної особи мати цивільні права та обов`язки є правоздатністю. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті.
Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу. іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Ocoбa, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України).
Частина 1 ст. 248 Цивільного кодексу України передбачає такі підстави для припинення представництва за довіреністю:
1) закінчення строку довіреності;
2) скасування довіреності особою, яка її видала;
3) відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю;
4) припинення юридичної особи, яка видала довіреність;
5) припинення юридичної особи, якій видана довіреність;
6) смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.
У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків.
З огляду на викладене, довіреність складена ОСОБА_4 від 14.04.2016 року на ім`я ОСОБА_2 припинила свою дію з моменту смерті особи, яка видала довіреність, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином, укладений договір купівлі-продажу від імені ОСОБА_4 після його смерті в силу положень ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України є нікчемним правочином та не створює юридичних наслідків, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним.
Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно з п. З ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не мiг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі.
Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку.
Таким чином, оскільки, як установлено судом, спірний автомобіль був відчужений від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_1 поза їх волею, то ОСОБА_1 має право домагатися відновлення свого права на нього.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч. 2-4 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 387 ЦК України закріплено право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 669,80 грн.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 203, 215, 228, 386-388, 1177 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до ОСОБА_2 (адреса, АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП не відомий) про визнання недійсним договору купівлі продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 669,80 грн.
У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі продажу від 19.05.2016 року - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 21.02.2020 року.

Суддя О.С. Леонов

21.02.20