ПОСТАНОВА

Іменем України

22 вересня 2020 року м. Кропивницький

справа № 404/3287/20

провадження № 22-ц/4809/1263/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Дьомич Л. М.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Скрипника Олександра Миколайовича на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Павелко І. Л.) від 17 червня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 490 000, 00 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідачка на підставі виданої ним довіреності від його імені уклала договір купівлі-продажу його квартири. Проте отримані нею за продане майно грошові кошти йому не повернула.

Одночасно з позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності відповідачці.

Клопотання позивача обґрунтоване тим, що відповідачка тривалий час не виконує своє грошове зобов`язання, належні позивачу кошти не повертає, сума боргу є значною. З усього належного позивачці нерухомого майна вказана квартира є необтяженою та ліквідною. Виконання можливого рішення суду за рахунок іншого майна відповідачки може утруднити виконання. Крім того, вжиття заходів забезпечення позову може стимулювати відповідачку до повернення чужих коштів.

Короткий зміст судового рішення

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 червня 2020 року заяву задоволено. Суд забезпечив позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Суд дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги та відзиву на неї

ОСОБА_2 , від імені якої діє представник адвокат Скрипник Олександр Миколайович, звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 червня 2020 року.

Вона вказує на те, що суд не оцінив співмірність ціни позову і вартість квартири, наявність у відповідачки іншого майна. Позивач не довів, що вона мала намір ухилятися від виконання рішення суду, зокрема, у спосіб продажу квартиру, на яку суд наклав арешт. Крім того, відповідачка вказує, що не ухилялася від виконання зобов`язань перед позивачем, а зобов`язання відсутнє.

Представник позивача адвокат Міхальова Вікторія Вікторівна подала відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що суд постановив обґрунтовану ухвалу так, як існує обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду. Захід забезпечення позову є необхідним та спів мірним із заявленою позивачем вимогою.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

З надісланих місцевим судом копій матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір про невиконання грошового зобов`язання в сумі 490 000 грн.

Фактично суд першої інстанції виходив лише з цієї обставини задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову.

Інших мотивів в обґрунтування висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в оскаржуваній ухвалі не наведено.

Проте цього недостатньо для ухвалення такого рішення.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одним із способів забезпечення позову, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України, являється накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Хоча місцевий суд і послався на ці норми процесуального права і роз`яснення про їх застосування, проте фактично не врахував їх.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Зважаючи на принцип змагальності цивільного судочинства, саме позивач, який просить забезпечити позов, має надати суду переконливі докази, які дають підстави обґрунтовано вважати, що до або після пред`явлення позову відповідач недобросовісно вчиняє дії направлені на уникнення від відповідальності або готується до вчинення таких дій. Наприклад, він намагається реалізувати власне майно чи здійснює підготовчі дії до його реалізації.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім того, невизнання відповідачем позову в цілому, або обставин, якими він обґрунтований, не може вказувати на намір відповідача ухилитися від виконання можливого рішення у майбутньому.

Дійшовши висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не здійснив оцінки вмотивованості твердження позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права.

Суд першої інстанції залишив поза увагою, що заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою, а викладені в ній доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому, особливо зважаючи на те, що позивач сам повідомив суду про наявність у власності відповідачки іншого нерухомого майна, юридичних осіб та заробітку.

В заяві не наведено посилань на те, що на час звернення до суду вже існують обставини, які свідчать про реальну можливість відчуження відповідачкою її майна до вирішення цього спору.

Будь-яке судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Однак, ухвала суду, яка переглядається в апеляційному порядку цим вимогам не відповідає.

Без встановлення фактичних обставин, які вказують на реальні загрози утруднення виконання можливого рішення суду, застосування обмежувальних заходів щодо відповідача (заходів забезпечення позову) є безпідставним.

Позивач не надав доказів, які б доводили обґрунтованість його вимоги про арешт майна відповідача.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає критеріям законності, обґрунтованості та справедливості, відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Скрипника Олександра Миколайовича задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 червня 2020 року про забезпечення позову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у забезпеченні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття й касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: А. М. Головань

Л. М. Дьомич