КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» в особі уповноваженого фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «РОДОВІД БАНК» Шевченка Андрія Миколайовича до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

УСТАНОВИВ:

у березні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором №28.3/С-023.05.2 від 15 квітня 2005 року в розмірі 686 445,67 дол. США та 11 733 114,74 грн. на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також, стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на користь позивача в рівних долях понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

Одночасно із позовною заявою, ПАТ «РОДОВІД БАНК» в особі уповноваженого фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «РОДОВІД БАНК» подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви зазначено наступне.

15.04.2005 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК», правонаступником якого є ПАТ «РОДОВІД БАНК», та ОСОБА_5 було укладено Кредитний договір №28.3/С-023.05.2, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі в розмірі 250 000 доларів США, а останній зобов`язався повернути кредит у строк до 15.04.2007 року та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 15% річних.

В забезпечення зобов`язань за кредитним договором, 15.04.2005 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_5 передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 серпня 2012 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 листопада 2013 року, задоволено позов заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Міністерства фінансів України та ПАТ «РОДОВІД БАНК», стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» 18 389 669,79 грн. заборгованості за вказаними кредитними договорами. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23.04.2014, заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 28.08.2012 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28.11.2013 в частині стягнення пені було скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва стягнуто пеню за кредитним договором № 28.3/С-023.05.2 від 15.04.2005 року за період з 07.06.2010 по 06.06.2011, яка складає 193 600,00 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 9534,15 долари США - пеня за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом, а всього становить 203 134,15 доларів США.

Станом на час звернення до суду із даним позовом заборгованість за кредитним договором № 28.3/С-023.05.2 від 15.04.2005 року не погашена.

У 2012 році Печерський районний суд м. Києва відкрив провадження по справі за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «РОДОВІД БАНК» про визнання договору іпотеки недійсним та 09.01.2013 року рішенням суду в задоволенні позову було відмовлено. Вказане судове рішення залишено без змін судом апеляційної інстанції 18.04.2013 року.

24.07.2013 року ухвалою ВССУ справу повернуто до апеляційного суду на новий розгляд.

07.10.2013 року рішенням Апеляційного суду м. Києва скасовано рішення Печерського районного суду м. Києва від 09.01.2013 року та задоволено позов ОСОБА_5 - договір іпотеки, укладений між ОСОБА_5 та ПАТ «РОДОВІД БАНК», предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , - визнано недійсним.

В подальшому, ухвалою ВССУ від 02.12.2015 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 07.10.2013 року скасовано, справу повернуто до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.11.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, рішення Печерського районного суду м. Києва від 09.01.2013 року залишено без змін.

Заявник зазначає, що скориставшись рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07.10.2013 року, ОСОБА_5 зняв обтяження з квартири АДРЕСА_1 , яка є предметом договору іпотеки.

В подальшому спірна квартира була ним відчужена та відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 на даний час належить на праві власності ОСОБА_1 .

Заявник вказує, що між сторонами дійсно існує спір, а з огляду на зазначені вище обставини існує велика ймовірність відчуження майна відповідача на користь третіх осіб, що унеможливить в подальшому виконання рішення суду у даній справі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року заяву ПАТ «РОДОВІД БАНК» в особі уповноваженого фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «РОДОВІД БАНК» про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про забезпеченняпозову, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою в задоволенні заяви відмовити.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначено, що ухвалюючи рішення про задоволення заяви, суд першої інстанції не взяв до уваги, що стороною позивача не наведено жодного доказу щодо можливого відчуження спірної квартири. Крім того, не надано оцінку тій обставині, що відчуження квартири наразі є неможливим з огляду на наявне обтяження іпотекою в інтересах ОСОБА_3 .

З апеляційною скаргою на ухвалу суду про забезпечення позову звернувся також представник третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4 . В обґрунтування скарги зазначила, що в порушення вимог процесуального законодавства, накладаючи арешт на спірне нерухоме майно з метою забезпечення позову,суд першої інстанції фактично вирішив питання про права, свободи і інтереси особи, яка не була залучена до участі у справі, зокрема ОСОБА_3 , який наразі має статус іпотекодержателя нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційніскарги до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 доводи поданих ними апеляційних скарг підтримали, просили задовольнити, скасувавши ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяві відмовити.

Позивач для участі в судовому засіданні по розгляду апеляційних скарг не направив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що у відповідності до положень ч. 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників апелянтів, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про відмову в їх задоволенні, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 15 квітня 2005 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК» та ОСОБА_5 було укладено Кредитний договір №28.3/С-023.05.2.

Відповідно до п.1.1. кредитного договору банк відкриває позичальнику відновлювану кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 250 000,00 доларів США терміном по 14 квітня 2006 року.

Відповідно до Договору №1 про внесення змін до кредитний договір №28.3/С-023.05.2 від 15 квітня 2005 року строк повернення кредиту змінено, а саме продовжено до 15 квітня 2007 року.

Відповідно до Договору №2 про внесення змін до кредитний договір №28.3/С-023.05.2 від 15 грудня 2006 року строк повернення кредиту змінено, а саме продовжено до 15 квітня 2008 року.

Відповідно до Договору №4 про внесення змін до кредитний договір №28.3/С-023.05.2 від 15 квітня 2008 року строк повернення кредиту змінено, а саме продовжено до 15 квітня 2009 року.

В якості забезпечення зобов`язань за даним кредитним договором, 15 квітня 2005 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК» та ОСОБА_5 було укладено договорів іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 серпня 2012 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 листопада 2013 року, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» 18 389 669,79 грн. заборгованості за вказаними кредитними договорами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 квітня 2014 року, заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 серпня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 листопада 2013 року в частині стягнення пені було скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва стягнуто пеню за кредитним договором № 28.3/С-023.05.2 від 15 квітня 2005 року за період з 07 червня 2010 року по 06 червня 2011 року, яка складає 193 600,00 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 9534,15 долари США - пеня за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом, а всього становить 203 134,15 доларів США.

Станом на 05 березня 2019 року дана заборгованість не погашена та становить 686 445,67 дол. США та 11 733 114,74 грн.

В обґрунтування заявлених вимог банк посилався на невиконання ОСОБА_5 боргових зобов`язань відповідно до кредитного договору від 15 квітня 2005 року №28.3/С-023.05.2, яка стягнута з останнього рішенням суду.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивача просив накласти арешт на спірну квартиру, яка була предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору від 15 квітня 2005 року, посилаючись на ризик її відчуження третім особам, що може в подальшому утруднити чи зробити неможливим рішення суду.

Задовольняючи заяву ПАТ «РОДОВІД БАНК» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, суд першої інстанції визнав обґрунтованими доводи заяви про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК Українисуд за заявою учасника справи може забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Згідно ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням необхідності саме такого заходу, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. за № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір, а також існує реальна загроза унеможливлення чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За своєю правовою природою правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.

При розгляді даної справиколегія суддів апеляційного суду виходить з того, що з матеріалів справи вбачається існування реального спору між сторонами, за вирішенням якого позивач звернувся із позовом до суду. Не заперечують наявність та реальність такого спору й самі апелянти у своїх апеляційних скаргах. Об`єкт забезпечення позову прямо пов`язаний з предметом спору, а застосований судом захід забезпечення є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Окремо колегія суддів зважає й на неможливість прийняття позиції щодо незаконності оскаржуваного судового рішення через відсутність в справі доказів можливого відчуження квартири. Оскільки мета забезпечення позову саме й полягає в недопущенні вчинення дій, направлених на ускладнення можливості виконання рішення суду, вимога про надання доказів існування того, чого ще не сталося, і чому застосовані заходи мають запобігти, є необґрунтованою. При вирішенні такого питання суд має враховувати, чи дійсно існує можливість вчинення таких дій, відтак чи заявлені ризики є реальними.

Відсутність даних про ПАТ «РОДОВІД БАНК» як іпотекодержателя спірного майна в державному реєстрі іпотек також не може мати вирішальне значення для вирішення питання про забезпечення позову, оскільки наявність між ПАТ «РОДОВІД БАНК» та ОСОБА_5 правовідносин за договором іпотеки ніким не оспорюється.

Крім того, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 щодо порушення прав третьої особи, як іпотекодержателя нерухомого майна, що є предметом спору.

Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27.10.2019 року, щодо квартири АДРЕСА_1 26.01.2016 року зареєстровано обтяження на підставі договору іпотеки від 26.01.2016 року, укладеного між ОСОБА_7 , як іпотекодавцем, та ОСОБА_3 , як іпотекодержателем.

Встановлено також, що в подальшому, 16.02.2016 року до вказано Договору іпотеку було внесено зміни за згодою сторін в частині сторони іпотекодавця - ОСОБА_7 замінено на ОСОБА_1 .

Згідно з положеннями п. 7 частини 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотеко держателем.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства, арешт майна в рамках забезпечення позову в цивільній справі не впливатиме на можливість реалізації іпотекодержателем ОСОБА_3 наміру щодо реєстрації права власності на іпотечне майно на підставі іпотечного застереження, арешт майна в рамках забезпечення позову в цивільній справі.

Колегія суддів також звертає увагу на відсутність в матеріалах справи доказів, підтверджуючих факт реалізації ОСОБА_3 такого наміру або ж відмови йому у державній реєстрації права власності.

З огляду на вказане, оскаржувана ухвала про забезпечення позову не впливає на права, інтереси та обов`язки ОСОБА_3 , як іпотекодержателя спірного майна.

За таких умов колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтами не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 381-354 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційніскарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.