П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2020 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 752/1567/17

Номер провадження 22-ц/824/7314/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Шевченко Т. М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Департаменту з питань реєстрації виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Солом`янка-Сервіс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курковська Яна Леонідівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сташкова Анастасія Григорівна, про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом, з урахуванням подальших уточнень, до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Солом`янка-Сервіс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курковська Яна Леонідівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сташкова Анастасія Григорівна, про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 укладений 02 лютого 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я. Л. за реєстровим № 463 та скасування його державної реєстрації здійснену державним реєстратором КП «Солом`янка-Сервіс» за № 17976221 від 12 грудня 2016 року; визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 за правом спадкування за заповітом; витребування у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та скасування державної реєстрації відносно вказаної квартири, здійснену державним реєстратором приватним нотаріусом КМНО Сташковою А. Г. за № 18651523 від 21 січня 2017 р., на підставі договору купівлі-продажу від 21 січня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Сташковою А.Г., стягнення судових витрат з відповідачів на користь позивача.

Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 після смерті якої, було відкрито спадщину на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що згідно заповіту від 26 грудня 2011 року вона є єдиним спадкоємцем ОСОБА_5

18 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса КМНО Кривошия Н. А. з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 , у зв`язку з чим, нотаріусом була заведена спадкова справа.

В кінці грудня 2016 року позивачу стало відомо про наявність договору дарування вищевказаної квартири від 22 лютого 2012 року згідно умов якого, ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 . Разом з тим, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказаний договір було зареєстровано державним реєстратором «Солом`янка-Сервіс» лише 12 грудня 2016 року.

Позивач зазначає, що у померлої не було родини та остання жодного разу не згадувала про відповідача ОСОБА_3 . Крім того, у померлої не було наміру дарувати чи вчиняти будь-які дії стосовно передачі свого майна ОСОБА_3 .

На думку позивача, візуальний огляд підпису проставленому на спірному договорі не схожий з підписом ОСОБА_5 , а відтак, містить ознаки підроблення.

Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, її позовні вимоги підлягають задоволенню.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року (том ІІІ а.с. 44-49) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства «Солом`янка-Сервіс», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курковська Яна Леонідівна та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сташкова Анастасія Григорівна, про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, задоволено частково, визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідчений 02 лютого 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я. Л., зареєстрований за реєстром № 463, та скасовано його державну реєстрацію, здійснену державним реєстратором КП «Солом`янка-Сервіс» за № грудня 2016 року.

В іншій частині позовних вимог, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 640 грн. судового збору та 5 720 грн. вартості дослідження.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 26 березня 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 направила апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності за правом спадкування та витребування майна від добросовісного набувача, просила рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що після смерті ОСОБА_5 було відкрито спадщину на спадкове майно, яким являється квартира АДРЕСА_1 . Так, відповідно до заповіту посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 2866, єдиним спадкоємцем вказаного майна являється ОСОБА_2

18 квітня 2016 року скаржник звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кривошия Н. А. з заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 у зв`язку з чим, нотаріусом було заведено спадкову справу за № 03/2016.

Скаржник зазначає, що в кінці грудня 2016 року останній стало відомо про існування договору дарування від 22 лютого 2012 року зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_5 подарувала вищевказану квартиру ОСОБА_3 , у зв`язку з чим, скаржник не має можливості за загальними нормами закону успадкувати майно померлої.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру, 21 січня 2017 року спадкова квартира була відчужена ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу.

Таким чином, для відновлення порушеного права скаржник була змушена звернутися до суду.

Скаржник зазначає, що під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції було встановлено, що підпис в оскаржуваному договорі дарування від 02 лютого 2012 року виконано не ОСОБА_5 , а відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 , недійсним. Разом з тим, скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на квартиру та витребування майна з чужого володіння, оскільки, на даний час у позивача відсутня можливість успадкувати майно померлої ОСОБА_5 , так як спадкова квартира на даний час належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири.

Скаржник зазначає, що в даному спорі наявними є фактичні обставини справи, а саме, що квартира АДРЕСА_1 вибула з володіння ОСОБА_5 не з її волі, крім того, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відсутні зобов`язально-правові відносини, а останній фактично незаконно володіє вищевказаною квартирою.

Таким чином, на думку скаржника, в даному випадку від добросовісного набувача ОСОБА_4 , який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, єдиним та вірним способом захисту порушеного права скаржника буде витребування такого майна згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник скаржника - адвокат Кравченко К. М. підтримала доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просила її задовольнити, з підстав викладених у ній.

Відповідачі та треті особи до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Крім того, сторони повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України у зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника скаржника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року в частині визнання недійсним договору дарування від 02 лютого 2012 року та скасування його державної реєстрації сторонами не оскаржується, а відтак, не потребує апеляційного перегляду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на квартиру та витребування майна з чужого незаконного володіння суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів того, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 .

Колегія суддів не погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 26 грудня 2011 року ОСОБА_5 складено заповіт, згідно якого, все належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідає ОСОБА_2 (т. І а.с. 09).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , померла (т. І а.с. 74).

18 квітня 2016 року ОСОБА_6 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кривошия Н. А. з заявою про прийняття спадщини (т. І а.с. 164).

02 лютого 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 (т. І а.с. 10).

12 лютого 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір позики грошових коштів у сумі 20 176 грн. 06 коп. (т. І а.с. 12).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 12 грудня 2016 року квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі договору дарування, серія та номер: 463 (т. І а.с. 15).

21 січня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (т. І а.с. 144).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 155 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (т. І а.с. 14).

Згідно висновку № 22039-22041/18-32 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 20 лютого 2019 року, підпис від імені ОСОБА_5 в графі «Підписи» у рядку «Дарувальник» на зворотній стороні договору дарування квартири від 02 лютого 2012 року, що складений від імені ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 (посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я. Л. та зареєстрований в реєстрі за № 463, нотаріальний бланк ВРР № 012415), виконано рукописним способом (кульковою ручкою) без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Рукописний запис « ОСОБА_5 » в графі «Підписи» у рядку «Дарувальник» на зворотній стороні договору дарування квартири від 02 лютого 2012 року, що складений від імені ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 (посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я. Л. та зареєстрований в реєстрі за № 463, нотаріальний бланк ВРР № 012415) виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою. Від імені ОСОБА_5 в графі «Підписи» у рядку «Дарувальник» на зворотній стороні договору дарування квартири від 02 лютого 2012 року, що складений від імені ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 (посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 463, нотаріальний бланк ВРР № 012415) виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_5 (т. ІІ а.с. 99-104).

З листа приватного нотаріуса Кривошия Н. А. № 05/02-14 від 22 січня 2020 року вбачається, що останнім документом у спадковій справі № 03/2016, заведеної 18 квітня 2016 року до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 станом на 22 січня 2020 рік є ухвала судді Голосіївського районного суду міста Києва від 14 березня 2017 року про забезпечення доказів, у зв`язку з чим, нотаріусом було направлено до суду запиту з метою отримання інформації щодо стану розгляду справи. Разом з тим, станом на 21 січня 2020 року вказана інформація на адресу приватного нотаріуса не надходила. Крім того, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_1 вбачається, що на підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 06 лютого 2017 року на вказану квартиру накладено арешт.

Відповідно до п.п. 4.17 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту (т. ІІІ а.с 32).

Так, відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці другому пункту 23 постанови Пленумом Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Так, з листа приватного нотаріуса КМНО Кривошия Н. А. від 22 січня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 зверталася до нотаріуса з заявою від 13 січня 2020 року, на що останній було повідомлено про те, що на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт на підставі ухвали суду від 06 лютого 2017 року у справі № 752/1567/17. Разом з тим, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Таким чином, вказаним листом ОСОБА_2 фактично було не відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а лише надано інформацію про те, що на даний час таке свідоцтво не може бути видане у зв`язку з наявністю накладеного на вищевказану квартиру арешту.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 21 січня 2017 року між ОСОБА_3 відчужив квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 . Таким чином, позивач не в змозі успадкувати вищевказане майно після смерті ОСОБА_5 на загальних підставах, оскільки право власності на вказане майно зареєстровано за ОСОБА_4 .

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на квартиру за правом спадкування за заповітом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Так, оскільки квартира АДРЕСА_1 вибула з володіння ОСОБА_5 не з її волі, а також те, що колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на квартиру за позивачем, позовні вимоги щодо витребування вищевказаного майна з незаконного володіння ОСОБА_5 на користь позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст. 263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, наступного змісту.

Визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 за правом спадкування за заповітом.

Витребувати у ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) квартиру АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію відносно вказаної квартири, здійснену державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А. Г. за № 18651523 від 21 січня 2017 р., на підставі договору купівлі-продажу від 21 січня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А. Г.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 3 200 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

О. В. Шахова