ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/2199/17 Головуючий суддя І інстанції Ковригін О. С.
Провадження № 22-ц/818/3821/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають з договорів споживчого кредиту
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії: Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 10 квітня 2020 року, ухвалене у складі судді Ковригіна О.С., по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_1 в якому просить стягнути з неї заборгованість по кредитному договору б/н від 01.08.2012, яка станом на 31.05.2017 становить 24996,02 грн., з яких:

- заборгованість за кредитом 1933,44 грн;

- заборгованість за відсотками за користування кредитом 18396,10 грн;

- заборгованість з пені та комісії за користування кредитом 3000,00 грн;

- штраф (фіксована частина) 500,00 грн;

- штраф (процентна складова) 1166,48 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що відповідно до укладеного договору б/н від 01.08.2012 ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 2000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, на підтвердження чого ОСОБА_1 підписала заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг».

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

В результаті невиконання прийнятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту у відповідача станом на 31.05.2017 виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 24996,02 грн.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 10 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з рішенням районного суду, АТ КБ «Приватбанк» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

В обґрунтування скарги зазначено, що позивач не заперечував, що підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, з якої вбачається, що позичальник ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді, а також підтвердив, що дана Заява разом із Пам`яткою клієнта. Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить Договір про надання банківських послуг; зобов`язувався виконувати вимоги Умов та Правил, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Вказано, що матеріали справи містять розрахунок заборгованості та виписку по рахунку, з яких вбачається факт користування клієнтом кредитними коштами по рахунку, здійснення як витрат, так і поповнень карткового рахунку.

Послались на те, що судом встановлено, що з кредитної картки відповідача здійснені спірні, на думку відповідача та суду, трансакції, які обумовили виникнення заборгованості за кредитним договором.

Вважають, що оскільки сторонами за договором є саме позивач та відповідач, договір не визнавався недійсним, у даному випадку саме у відповідача виникає зобов`язання з повернення кредиту, сплати відсотків, комісій, неустойки.

Зазначено, що посилання відповідача на те, що кошти з його картки були зняті не нею, а іншою особою, не може звільняти відповідача від її обов`язків, покладених умовами договору, тим більше, що з матеріалів справи вбачається, що саме відповідач розголосила невстановленій особі конфіденційні дані, які й надали можливість для проведення спірних трансакцій. Тобто, саме відповідач своїми діями спричинила утворення заборгованості за спірними трансакціями.

Зауважено, що доведена у встановленому Законом порядку (тобто за вироком суду, який набрав законної сили) вина іншої особи у заволодінні грошовими коштами відповідача надає останньому право на відшкодування за рахунок такої особи завданих злочином збитків, а не звільняє відповідача від зобов`язань за кредитним договором.

Послались на те, що оскільки на час винесення оскаржуваного рішення суду відсутній вирок суду, який набрав законної сили, за фактом незаконного заволодіння коштів відповідача шляхом їх зняття з кредитної карти; навіть зазначені події, є недоведеними та не можуть бути покладені у основу рішення суду.

ОСОБА_1 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останню просить залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

Вказала, що оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вважає, що апеляційна скарга є безпідставною, а наведені в ній твердження не відповідають фактичним обставинам.

Послалась на те, що обставин, які безспірно доводять, що вона, як користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не встановлено, а тому відсутня її вина, як підстава цивільно-правової відповідальності.

Зазначила, що підлягають врахуванню правові висновки, викладені у рішенні Апеляційного суду Харківської області від 15.05.2017 у справі № 625/410/16-ц та постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №691/699/І6-ц.

АТ КБ «Приватбанк» суду також були надані письмові пояснення.

Банком повідомлено, що згідно з випискою по рахунку 14 10.2014, відкритому на ім`я відповідача було здійснено дві банківські операції, а саме:

14.10.2014 переказ на картку через банкомат Приват Банка Чугуїв, вул. Карла Лібкнехта, 27А. Сума переказу 1811,00 грн, залишок після операції разом з комісією 1883,44 грн.

14.10.2014 Телеком послуги: КИЇВСТАР ІВР. Дніпропетровськ, Наб. Перемоги 30 (поповнення рахунку мобільного оператора). Сума операції 50,00 грн, залишок після операції разом з комісією 1933,44 грн.

Послались на те, що відповідач вказує, що ніколи не користувався кредитною карткою, проте відповідно до пояснень, що містяться в протоколі допиту потерпілого віл 14.10.2014, ОСОБА_1 пояснила, що вирішила продати сукню та розмістила оголошення на сайті OLX. В подальшому їй зателефонував невідомий чоловік та повідомив про те, шо збирається придбати її сукню. Внаслідок нього між сторонами було обумовлено розрахунок за придбану сукню. Проте вона отримала смс-повідомлення на свій телефон про зняття коштів, відтак зрозуміла, що була ошукана. З огляду на такі обставини ОСОБА_1 звернулася до банку із проханням про блокування картки та до органів поліції.

На підставі викладеного банк вважає, що внаслідок оформлення купівлі-продажу сукні з невідомим чоловіком ОСОБА_1 допустила розголошення даних (реквізитів картки та її даних) третій особі, що є порушенням законодавства про використання електронних платіжних засобів та їх реквізитів, внаслідок чого була ошукана. Тому відповідальність за вказані операції несе сама відповідач, адже зрозуміло та законодавчо закріплено, щоб здійснити будь-яку банківську операцію потрібно застосувати дані (реквізити карток, пін-коди. паролі і таке інше), які в даному випадку третя особа довідатися могла тільки віл ОСОБА_1 .

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про розгляд справи, що відповідно до ст.ст. 131, 372 ЦПК України не перешкоджає її подальшому розгляду, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

За правилами п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції у повному обсязі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 01.08.2012 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 2000,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 7).

З розрахунку заборгованості наданої банком вбачається, що 14.10.2014 розмір заборгованості за платіжною карткою ОСОБА_1 складав 1883,44 грн, а 31.05.2017 року сума заборгованості вже складала 24996,02 грн.

14 жовтня 2014 року ОСОБА_1 отримала банківське смс-повідомлення на стільниковий номер мобільного телефону про зняття коштів з кредитної картки, у зв`язку з чим за заявою відповідача банком кредитна картка була заблокована.

14 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася із відповідно заявою про вчинення злочину за фактом несанкціонованого зняття коштів до СКР Чугуївського РВ ГУМВС України в Харківській області.

Згідно Витягу з кримінального провадження № 0001830 підтверджено внесення до ЄРДР заяви про скоєння злочину за ч. 1 ст. 185 КК України, а саме здійснення крадіжки грошових кошт з кредитної картки Приватбанку 14.10.2014 невідомою особою.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.10.2014, яка була подана о 17 год. 30 хв. до слідчого відділу Чугуївського РВ ГУМВС України в Харківській області, ОСОБА_1 просила притягнути до відповідальності невідому особу, яка викрала з її банківської картки грошові кошти.

Відповідно до пояснень, що містяться в протоколі допиту потерпілого від 14.10.2014, ОСОБА_1 пояснила, що їй зателефонував незнайомий чоловік з телефону НОМЕР_1 і попросив перевірити отримання коштів на свою картку через банкомат, які він перерахував за придбання сукні. Проте вона отримала смс-повідомлення на свій телефон про зняття коштів, відтак зрозуміла, що була ошукана. Одразу ж звернулася до працівників банку з вимогою блокувати картку.

Листом начальника 1-го відділення СВ капітана поліції Гусейнова С.Х. від 21.05.2018 підтверджено здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0001830, тривають слідчі дії.

Листом від 18.10.2014 на адресу АТ КБ «Приватбанк» відповідачем повідомлено про блокування кредитної картки, про звернення до Чугуївського РВ ГУМУВС України в Харківській області і повідомлення 15.10.2014 служби безпеки «ПриватБанку» про події, що відбулися. Відповідач просила провести службову перевірку за даними фактами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що саме винність банку презюмується та саме на АТ КБ «Приватбанк» законодавством покладений обов`язок провести належне розслідування по факту незаконної операції, за наслідками якого буде доведено факт протиправної поведінки користувача, або відшкодовано збитки, заподіяні користувачу цією операцією.

Проте, АТ КБ «Приватбанк» жодних дій для встановлення обставин здійснення незаконної операції не вчинив. Докази, які б свідчили про вчинення відповідних дій для встановлення обставин здійснення незаконної операції, позивачем не надано суду. Одночасно, доказів того, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, АТ КБ «Приватбанк» суду не надав, що на думку суду, свідчить про відсутність вини ОСОБА_1 .

Колегія суддів не може повністю погодитись з висновком районного суду про відсутність підстав для стягнення коштів з відповідача.

У ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Правовідносини у сфері функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, проведення переказу коштів, відповідальності суб`єктів переказу, а також загального порядку здійснення нагляду за платіжними системами регулюються, зокрема, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» затвердженою Постановою Національного банку від 12.11.2003, № 492, «Положенням про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 30 квітня 2010 року № 223 та «Положенням про діяльність в Україні внутрішньодержавних і міжнародних платіжних систем» затвердженим постановою Правління Національного банку України від 25.09.2007 року № 348 (в редакції, чинній на час вчинення дій).

Згідно з п.п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації належного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1% суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно з вимогами п. 1.8 Інструкції НБУ № 492 банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунку. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції. Операції за цими рахунками здійснюються з урахуванням особливостей, визначених цією Інструкцією, Положенням НБУ №223 та відповідними нормативно-правовими актами Національного банку.

Пункти 6.7, 6.8 Положення НБУ № 223 (в редакції, що діяла на час подій) встановлюють, що емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 13.05.2015 у справі №6-71цс15, яка була підтримана Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц.

Вказане свідчить, що вірним і обґрунтованим є висновок районного суду про передчасність вимоги про стягнення з відповідача суми 1883,44 грн за відсутності доказів, що саме її винні дії призвели до несанкціонованого списання коштів.

Проте, як вбачається з виписки по рахунку відповідача, 15.10.2014 за рахунок кредитних коштів було виконано поповнення мобільного рахунку на суму 50 грн (а. с. 99 на звороті).

Вказана обставина була залишена поза увагою районного суду.

Відповідачем суду не було надано доказів, які б свідчили про відсутність підстав для стягнення з неї вказаної суми заборгованості.

У той же час, матеріали справи не містять визначених у ст.ст. 76-80 ЦПК України доказів, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно наведений у ст. 207 ЦК України вимог до письмової форми правочину правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договір приєднання може бути укладено шляхом приєднання однією зі сторін до запропонованих умов, які встановлені іншою стороною у формулярах або інших стандартних формах. При цьому сторона, яка приєднується до них не може запропонувати свої умови договору.

Правилом статті 640 ЦК України закріплено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

З матеріалів справи вбачається, що 01.08.2012 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк», в якій відповідач погодилась, що заява, разом із пам`яткою клієнта, умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. В анкеті-заяві не зазначено кредитний ліміт.

Позивач на підтвердження укладення договору надав до суду також розрахунок заборгованості за договором, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» 30 та 55 днів пільгового періоду, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не підписаний позичальником, та ксерокопію паспорту на ім`я відповідача. (а. с. 6, 8, 9-32, 33).

Відповідно до частин першої та другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, згідно вимог ст.ст. 207, 1055 ЦК України щодо обов`язкової письмової форми договору кредиту та відповідно до принципу правової визначеності, який реалізований у загальних вимогах, додержання яких є необхідним для чинності правочину, ст. 203 ЦК України, - не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Той факт, що відповідач фактично користувалася грошовими коштами не можна вважати доказом укладення договору кредиту, оскільки у даному випадку згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України саме на Банк покладено тягар доведення факту та умов укладення договору, на підставі якого був заявлений позов. І лише при доведеності цих обставин у відповідача виникає процесуальний обов`язок їх спростування, що відповідає принципу рівності сторін, ч. 2 ст. 12 ЦПК України.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Матеріали справи не містять належних підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанку».

Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, оскільки пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, - судова колегія відхиляє доводи позивача щодо узгодження сторонами порядку нарахування процентів за користування кредитом та неустойки.

За таких обставин Банк не довів, що між сторонами був укладений договір кредиту згідно Умов та Правил, які зазначені у наданих до суду витягів та у довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна».

Тому відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин щодо укладення договору кредиту у формі договору приєднання суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Доводи скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у сумі 50 грн в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до порушення норм матеріального і процесуального права, доводи скарги частково спростовують висновки суду, колегія суддів на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржене рішення та задовольняє позов частково.

Питання про розподіл судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 10 квітня 2020 року - скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за кредитним договором б/н від 01.08.2012 у сумі 50 (п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () понесені судів витрати зі сплати судового збору у судах першої та апеляційної інстанції у сумі 8 (вісім) гривень.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України в Основ`янському районі м. Харкова Харківської області повернути Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» () 481 (чотириста вісімдесят один) гривню 50 копійок надмірно сплаченого судового збору згідно платіжного доручення № PROM4BHQPW від 14.06.2020 на суму 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят один) гривень 50 копійок (Платник: ПРИВАТБАНК Суд.сбор апел.и кас.жалобы; Одержувач: УК Основ`ян.р-ні/Основ.р-ні/22030101; Банк одержувача: Казначейство України (ел.адм.подат) в м.Київ; Код отримувача: 37999628; Код банку отримувача: 899998; Номер рахунку: UA0020011; Призначення платежу: *;101;14360570;Судовий збір, Харківський апеляційний суд, апел.скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за позовом до НОМЕР_2, ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 13 жовтня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

А.В. Котелевець.