Справа № 202/3030/17
Провадження № 6/202/254/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

12 жовтня 2020 року м. Дніпро

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря Дмитрієва Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро подання Державного виконавця Індустріального ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Волошин О.В., заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про виділення частки майна боржника, яким він спільно володіє з іншими особами,-

ВСТАНОВИВ:

02 жовтня 2020 року Державний виконавець Індустріального ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Волошин О.В. звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із поданням про виділення частки майна боржника, яким він спільно володіє з іншими особами, відповідно до якого просив визначити частку майна боржника у спільному майні подружжя, а саме: житловий будинок (РНМ 31152077) який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 (РНМ 32173832), 1/5 частина квартири АДРЕСА_3 .

Подання обґрунтовано тим, що на виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) перебуває виконавче провадження АСВП № 55607128 з примусового виконання виконавчого листа № 2/202/1703/2017 виданого 12.12.2017 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу за договорами позики в розмірі 381 296,00 грн. та судових витрат по справі в розмірі 3813,00 грн., а всього 385109,00 грн. Державним виконавцем 23.01.2018 року керуючись Законом України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП № 55607128 з примусового виконання вказаного виконавчого виконавчого листа та направлено стягувачу до відома та боржнику для виконання.

Відповідно до відповіді з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, боржником було укладено шлюб із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить актовий запис про шлюб № 1080 від 27.06.1980 року. Згідно з заявою стягувача та наданою копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок (РНМ 31152077) який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності набуто на підставі договору купівлі-продажу ВРД № 455935 та ВРД № 455933 р/н 989 27.12.2010 року засвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Ярославцевою І.В., а також 1/2 квартири АДРЕСА_2 (РНМ 32173832) право власності набуто на підставі договору дарування 9319 від 17.12.2010 року, засвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотокругу Петріцькою А.П., 1/5 частина квартири АДРЕСА_3 , право власності на яку набуто на підставі свідоцтва про право власності, б/н, 07.02.2007 року видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, тобто під час перебування у шлюбі із боржником. На даний час виникла потреба у виділі майна, що належить боржнику ОСОБА_1 та відповідно зумовило державного виконавця звернутись до суду з поданням в порядку ст. 443 ЦПК України.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02 жовтня 2020 року, головуючим суддею у розгляді подання визначено суддю ОСОБА_5 , ухвалою якої від 05 жовтня 2020 року вказане подання призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду подання повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 443 ЦПК України неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Таким чином, враховуючи положення ст.443, суд доходить висновку про можливість розгляду подання державного виконавця про виділення частки майна боржника, яким він спільно володіє з іншими особами у відсутність учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали подання та долучені до нього документи, оцінивши надані докази в сукупності, вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 443 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 вересня 2017 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за наслідками розгляду позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики у цивільній справі № 202/3030/17 ухвалено заочне рішення, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договорами позики в розмірі 381296 гривень 00 коп. та судові витрати по справі в розмірі 3813 грн. 00 коп., а всього 385109 грн. 00 коп. (Триста вісімдесят п`ять тисяч сто дев`ять гривень 00 коп.).

Вказане заочне рішення суду набрало законної сили 12 грудня 2017 року та на його виконання Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська 12 грудня 2017 року було видано виконавчий лист № 2/202/1703/2017, який в подальшому було пред`явлено стягувачем для примусового виконання до відділу ДВС.

Так, на теперішній час, на виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) перебуває виконавче провадження АСВП № 55607128 з примусового виконання виконавчого листа № 2/202/1703/2017 виданого 12.12.2017 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу за договорами позики в розмірі 381 296,00 гри. та судові витрати по справі в розмірі 3813,00 грн., а всього 385109,00 грн.

23 січня 2018 року державним виконавцем Волошин О.В., керуючись приписами Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП № 55607128 з примусового виконання виконавчого листа № 2/202/1703/2017 виданого 12.12.2017 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договорами позики в розмірі 381296,00 грн. та судових витрат по справі в розмірі 3813,00 грн., а всього 385109,00 грн., та 23 січня 2018 року за вихідним № 631 направлено стягувачу до відома та боржнику для виконання.

23 січня 2018 року постановою Державного виконавця Крутої О.В. про арешт майна боржника, накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 423 919,90 грн., яку направлено на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника та сторонам виконавчого провадження.

29 січня 2018 року постановою державного виконавця Крутої О.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржників, звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 .

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 , за останньою зареєстровано право власності на житловий будинок (РНМ 31152077) який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та право власності на який набуто на підставі договору купівлі-продажу ВРД № 455935 та ВРД № 455933 р/н 989 від 27.12.2010 року, засвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Ярославцевою І.В., а також 1/2 квартири АДРЕСА_2 (РНМ 32173832), право власності на яку набуто на підставі договору дарування 9319 від 17.12.2010 року, засвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотокругу Петріцькою А.П., та 1/5 частина квартири АДРЕСА_3 , право власності на яку набуто на підставі свідоцтва про право власності, б/н, 07.02.2007 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради.

Відповідно до положень ст. 446 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику.

Здійснивши оцінку всіх встановлених у справі обставин та доказів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Аналіз наведених положень чинного законодавства України в сукупності зі змістом ст.ст. 366, 371 ЦК України дає підстави для виноску про те, що при вирішенні питання стосовно визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, слід встановити, що у боржника відсутнє інше майно, на яке можу бути звернуто стягнення, що і призводить до необхідності примусового визначення судом відповідної частки боржника, і лише у такому випадку втручання у мирне володіння майном, що передбачено ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є виправданим та допустимим.

Частиною 1 статті 368 ЦК України визначено, що спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Отже, при вирішенні питання про виділення частки майна боржника ОСОБА_1 , яким він спільно володіє з іншими особами, суд виходить з наступного.

З приводу заявлених вимог про виділу частки майна боржника у спільному майні подружжя, а саме 1/5 частини квартири АДРЕСА_3 , то як вбачається з документів, що долучені державним виконавцем до подання, зокрема згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, частка боржника ОСОБА_1 у праві власності на квартиру АДРЕСА_3 виділена та останньому належить 1/5 частка вказаної квартири, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення подання державного виконавця в цій частині вимог.

Розглядаючи вимоги державного виконавця з приводу виділення частки майна боржника ОСОБА_1 у спільному майні подружжя, а саме Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 , то відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (РНМ 32173832), вказана квартира належить ОСОБА_2 та право власності останньою набуто на підставі договору дарування 9319 від 17.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотокругу Петріцькою А.П.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Таким чином, квартира АДРЕСА_2 належить особисто ОСОБА_2 та навіть за умови перебування в офіційному шлюбі із ОСОБА_1 , вказана квартира не входить до майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, та відповідно, подання державного виконавця в цій частині також не підлягає задоволенню.

При вирішенні питання про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 у праві власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , то суд виходить з того, що у відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо суб`єкта ОСОБА_2 , за останньою зареєстровано право власності на житловий будинок (РНМ 31152077) який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний будинок набуто 25.01.2011 року на підставі договору купівлі-продажу ВРД № 455935 та ВРД № 455933 р/н 989 27.12.2010 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Ярославцевою І.В. В той же час, на підтвердження заявлених вимог державним виконавцем до матеріалів подання не долучено доказів з приводу того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який є боржником по виконавчому провадженню АСВП № 55607128 з примусового виконання виконавчого листа № 2/202/1703/2017 виданого 12.12.2017 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договорами позики в розмірі 381296,0грн. та судові витрати по справі в розмірі 3813,00 грн., а всього 385109,00 грн., перебували в зареєстрованому шлюбі. Зокрема до матеріалів подання не надано відповіді з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на яку посилається державний виконавець у поданні та якою підтверджено факт укладання шлюбу між боржником по виконавчому провадженню та ОСОБА_2 та, відповідно, відсутнє підтвердження того, що вказаний будинок був придбаний саме у період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя.

Безумовним є те, що рішення суду є обов`язковим та має бути у будь-якому випадку виконане добровільно боржником або ж у примусовому порядку, однак виконання рішення суду має відбуватись у порядку та у спосіб, передбачений законом. Неналежне виконання боржником свого обов`язку по виконанню рішення суду та ухилення від такого виконання, не передбачає законодавчого дозволу на здійснення примусового виконання рішення суду у спосіб, що не відповідає встановленим національним законодавством процедурам.

Втім, подання Державного виконавця Індустріального ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Волошин О.В., заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про виділення частки майна боржника, яким він спільно володіє з іншими особами не підлягає задоволенню, як таке, що не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки на підтвердження заявлених вимог не надано належних доказів.

Керуючись ст. 443 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання Державного виконавця Індустріального ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Волошин О.В. (м.Дніпро, вул.Богдана Хмельницького, 11, код ЄДРПОУ 34984472), заінтересовані особи: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 ), про виділення частки майна боржника, яким він спільно володіє з іншими особами- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.П. Слюсар