Справа № 628/1414/20
Провадження № 2/628/628/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2020 року Куп`янський міськрайонний суд Харківської області
в складі: головуючого - судді Волчек О.О.
за участю секретаря Дюкової Г.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Куп`янську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, у якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що вона є власницею вищевказаної житлової квартири на підставі договору купівлі-продажу приватизованої квартири від 02.12.2002 року. Відповідач є її сином, який також зареєстрований у цьому помешканні, однак, останній не проживає з вересня 2016 року, так як вибув на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, особистих речей в квартирі немає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, квартирою не цікавиться, з реєстраційного обліку з спірної квартири самостійно не знявся, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.
Відомостей про звернення ОСОБА_1 до суду з аналогічним позовом немає.
16.06.2020 року та 30.06.2020 року суддею направлялися запити щодо підтвердження місця реєстрації відповідача. Отримавши відповідь, ухвалою судді від 20.07.2020 року провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 06.08.2020 року.
Позивач надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просить задовольнити у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце проведення судових засідань за відомою адресою реєстрації, про що свідчать поштові конверти, які повернулися до суду з відмітками «адресат відсутній», «за закінченням терміну зберігання». Будь-яких заяв, чи відзиву проти позову, пояснень, відповідач до суду не надав.
Частина ч.7 ст. 128 ЦПК України передбачає, що у разі ненадання учасниками справи іншої адреси судова повістка надсилається фізичній особі, яка не має статусу підприємця, за адресою місця її проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно вимог ч.1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не значиться.
За таких обставин, виходячи з вищевказаних вимог закону, відповідач вважається повідомленим про судові засідання.
На підставі викладеного, з письмової згоди позивачки, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. ст. 280, 281 ЦПК України.
Враховуючі неявку у судове засідання всіх учасників справи, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася.
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У ході розгляду справи судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 в цілому на праві приватної власності належить квартира за АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями договору купівлі-продажу приватизованої квартири, посвідченого 02.12.2002 року приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за № 5070, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 211698560 від 09.06.2020 р. (а.с. 5,6).
З довідки, виданої відділом державної реєстрації Виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області за № 15-21/3910 від 21.05.2020 р., копіями паспорту позивача та відповідача, вбачається, що сторони зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.7, 12, 13-14).
Відповідно до Акту не проживання громадянина за місцем його реєстрації б/н від 25.05.2020 року, складеного у складі комісії та засвідченого співробітником комунального підприємства ОСОБА_4 та затвердженого керівником ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Куп`янськ», відповідач ОСОБА_2 з вересня 2016 року не проживає в АДРЕСА_1 (а.с. 8).
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
За правилами статей 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Стаття 321 ЦК України гласить, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Отже, в викладених вище обставин і норм закону випливає, що підстави, на ґрунті яких позивач набув своє право власності на нерухоме майно, є незмінними, законними та діючими дотепер.
Згідно ч.1, ч.2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України особа може бути визнана у судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України (у випадку тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї протягом 6 місяців) та ст. 405 ЦК України (щодо членів сім`ї власника житла - понад рік).
У даному випадку, будь-яких відомостей про існування підстав збереження за відповідачем житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , суду не наведено.
На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, з цього слідує, що в разі тривалого не проживання особи за місцем реєстрації, що становить перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, власник цього майна має право заявити вимоги, зокрема, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення.
Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Отже, наявні у справі докази свідчать, що відомості про можливі перепони для проживання відповідача ОСОБА_2 у належній позивачу квартирі відсутні, він не проживає у ній з вересня 2016 року, про що свідчить комісійний акт б/н від 25.05.2020 року та позов відповідача, але з реєстраційного обліку до теперішнього часу у добровільному порядку не знімається, а також відсутні підстави для збереження за ним житла.
У зв`язку з наведеним вище, суд вважає, що права позивача підлягають захисту, оскільки вона, як власник нерухомого майна, згідно вимог статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, має право вільно користуватись і розпоряджатись власністю, однак реєстрація місця проживання відповідача у належній їй квартирі перешкоджає цьому, що призводить до порушення її прав. На підставі цього, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених ОСОБА_1 вимог та задоволення поданого нею позову.
Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.
Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси позивача та інших осіб.
Керуючись ст. ст. 81,259,264-265,280-283,354 ЦПК України, ст. ст. 386, 391, 405 ЦК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Куп`янський міськрайонний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Головуючий О.О. Волчек