г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/145/19
Номер провадження 2/213/40/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2020 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Алексєєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Гукової Л.М., Шпільки Т.С., Гусарової О.С., Бабейкіної Н.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представників відповідача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту трудових відносин, зобов`язання внести запис у трудову книжку, стягнення невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що з 01 вересня 2015 року на підставі домовленості з відповідачем фактично був допущений до роботи на посаді керівника філії та почав працювати на підприємстві ФОП « ОСОБА_2 » за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому до переліку його посадових обов`язків входило: підбір персоналу, щоденний контроль за якістю виконаної роботи, закупки витратних матеріалів, організація робочого процесу, представництво у всіх інстанціях від імені роботодавця, проведення ревізій залишку товару, контроль за надходженням коштів, контроль за роботою магазину та СТО, загальне керівництво.

Відповідач особисто роз`яснював позивачу, що входить до його обов`язків як працівника, який має бути штат, кількість працівників та їх обов`язки. Також відповідач визначив умови трудової дисципліни та штрафи за її порушення. Тривалість робочого часу позивача становила не менше восьми годин кожен день. При цьому позивач зазначає, що працював шість днів на тиждень, а тривалість робочого тижня складала не менше сорока восьми годин на тиждень. Між позивачем та відповідачем було узгоджено, що заробітна плата позивача як керівника філії буде становити 10 000,00 грн щомісяця, також була узгоджена додаткова «мотивація» оплати праці, яка становила певний відсоток від продажу.

Таким чином, з 01 вересня 2015 року позивач фактично приступив до виконання обов`язків керівника філії. До складу філії підприємства відповідача - ФОП « ОСОБА_2 » окрім майстерні по ремонту автомобілів також увійшов магазин. Офіційне відкриття магазину відбулось 14 вересня 2015 року. Станом на 01 вересня 2015 року у майстерні вже працював один чоловік, ще двоє проходили стажування.

Трудові відносини між сторонами тривали з 01 вересня 2015 року по 30 квітня 2016 року, за вказаний період відповідач офіційно не працевлаштував позивача, не зробив записи у трудову книжку, не зробив відрахування у пенсійний фонд, навіть не виплатив заробітну плату, відповідач знаходив якісь причини для того, щоб не виплачувати заробітну плату. Посилався на «перші» труднощі у становленні підприємства та необхідні витрати, які в першу чергу слід зробити на розвиток бізнесу. Оскільки на той час між сторонами були дружні відносини, питання про виплату заробітної плати не було таким гострим.

Відповідачем порушено ЗУ «Про оплату праці», оскільки до цього часу позивач не отримав навіть мінімально встановленого розміру заробітної плати з урахування її індексації.

Згідно розрахунку позивача заборгованість з виплати заробітної плати за період з 01 вересня 2015 року по 30 квітня 2016 року становить 10 176,95 грн, компенсація втрати частини заробітної плати складає 3 219,02 грн, а також відповідно до ст.117 КЗпП середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 01 травня 2016 року по 01 травня 2019 року складає 50 302,44 грн, що разом складає 65 251,65 грн.

Крім того, вважає, що неправомірними діями відповідача йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 62 251,65 грн, оскільки у зв`язку із невиплатою належної позивачу заробітної плати відчув не тільки нестачу коштів, а й зрозумів, що відповідач не збирався виплачувати заробітну плату, ошукав його, постійно вводив в оману стосовно його намірів, порушив всі трудові права позивача. Позивач повинен вживати додаткові заходи для того, щоб заробити кошти, виникла додаткова необхідність витрат на адвоката для захисту своїх прав. Вказані обставини змушують позивача відчувати невпевненість та душевні хвилювання.

Просить встановити факт наявності трудових відносин між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 у період з 01 вересня 2015 року по 30 квітня 2016 року, зобов`язати ФОП ОСОБА_2 внести у трудову книжку ОСОБА_1 запис про період працевлаштування з 01 вересня 2015 року по 30 квітня 2016 року, стягнути з ФОП ОСОБА_2 в рахунок відшкодування невиплаченої заробітної плати 65 251,65 грн, моральну шкоду у розмірі 65 251,65 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив всі обставини, які викладені у позові та просив задовольнити позов. Зазначив, що працював в компанії ТОВ "АГАТЕМ" комерційним директором, через три місяця після працевлаштування, його перевели на посаду генерального директора. У 2006 році ОСОБА_2 влаштувався на дане підприємство менеджером, з тих часів вони з відповідачем почали спілкуватися. Навесні 2015 року ОСОБА_2 запропонував йому очолити філію, яку планував відкрити у Кривому Розі, внаслідок чого, він звернувся у відділ праці і запитав, чи може працювати за сумісництвом, йому відповіли, що може. Він погодився на роботу у ФОП « ОСОБА_2 », керівником філії, вони домовлялись, що він буде офіційно працевлаштований, відповідач знав про його досвід роботи в даній сфері. З 01 вересня 2015 року він почав працювати, знайшов приміщення по вул. Волгоградська, 3Д, в м. Кривому Розі, робітників, які повинні були пройти стажування. 14 вересня 2015 року відбулось відкриття Криворізької філії. Він працював з понеділка по суботу, з 09.00 до 18 годин. З письмовою заявою про працевлаштування до відповідача він не звертався, лише при особистих бесідах. Робота у відповідача не заважала його основній роботі. Всі дії він погоджував із ОСОБА_2 , грошей в касі не вистачало і відповідач його просив витрачати свої кошти для благоустрою офісу, які обіцяв повернути. Відповідач приїжджав раз у місяць для проведення ревізії. Позивач постійно питав, коли відповідач його офіційно працевлаштує, однак чув тільки обіцянки, тому з грудня 2015 року в них були погані відносини, він не працевлаштовував ані його, ані працівників. З січня 2016 року відповідач приїжджав на ревізію, в березні 2016 року у них була недостача коштів в 10 євро, ОСОБА_2 оштрафував менеджера на 10 євро. Через день відповідач приїхав і заявив, що звільняє його. Позивач звернувся в Саксаганський РВ у 2016 році з приводу не працевлаштування його на посаді та не виплати заробітної плати.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позицію позивача та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав пояснення, відповідно до яких в 2008 році його запросили на посаду менеджера в компанії ТОВ "АГАТЕМ", де позивач був директором. Після звільнення він продовжував товаришувати з позивачем. В 2009 році йому запропонували очолити запорізьку філію ТОВ «АВТОГАЗГЛОБАЛ». Позивач їздив у відрядження та заїжджав до нього у гості. ОСОБА_5 також раніше працював із ним в компанії та є його товаришем. Оскільки в нього було вже три СТО, він планував, що ОСОБА_5 буде з ним працювати та займатись організаційними питаннями. В 2015 році було заплановано відкриття авторизованого сервісного центру в

м. Кривий Ріг, на той момент у нього вже працювали СТО у м. Нікополь та м. Марганець. Позивач у нього цікавився щодо співпраці з ним в сфері встановлення газового обладнання, на що він відмовився. На початку вересня 2015 року було відкриття сервісного центру в

м. Кривий Ріг по вул. Волгоградській, 3Д. Вказав, що на одному із фото, що знаходиться в матеріалах справи, відображено події 14 вересня 2015 року при відкритті сервісного центру в м. Кривий Ріг та особи на фото, в тому числі і позивач, були там випадково. Також вказав, що на одному із фото, що знаходиться в матеріалах справи, відображено події 15 вересня 2015 року при відкритті сервісного центру в м. Марганець та на фото є він, ОСОБА_6 , його батько. Фото при відкритті центрів робились для звітування. Зазначив, що на одному із фото події відбувались 02 вересня 2015 року в м. Київ, де проходила загальнодоступна виставка, та на фото є позивач та ОСОБА_5 , які були досвідчені в сфері газового обладнання. Після виставки відбувся фуршет. Вищевказані виставки в м. Київ проходять щорічно. Станом на 02 вересня 2015 року сервісні центри в м. Кривий Ріг та м. Марганець не були відкриті. Організаційними питаннями щодо відкриття сервісного центру в м. Кривий Ріг він займався сам. В сервісному центрі в м. Нікополь існував графік роботи, а саме з понеділка по п`ятницю з 09.00 години до 18.00 години, вихідні - субота, неділя. Такий же графік планував встановити у кожному місті. Сертифікати знаходились на кожній авторизованій точці. Філіалів ніяких він не має. Він є фізичною особою-підприємцем та в різних містах знаходяться сервісні центри. ОСОБА_7 він знає з 2008 року, який працював водієм у позивача. Оскільки позивач пропонував вступити з ним в партнерство, тому познайомив його з ОСОБА_7 , який проходив стажування в м. Нікополь для подальшої роботи. До сервісного центру в м. Кривий Ріг позивач часто заїжджав маючи на меті поспостерігати за робою, інколи приїжджав з ОСОБА_7 , який цікавився технічними питання для особистого досвіду. Він не був проти їх присутності на СТО. Вони обговорювали технічні питання як товариші. Він в подальшому мав намір запропонувати ОСОБА_7 працювати в даному сервісному центрі. Офіційно графіка роботи на СТО в м. Кривий Ріг не було, оскільки було мало замовлень, він працював особисто, а також йому допомагали його зять ОСОБА_8 та спеціаліст з комп`ютерних технологій. Працівників на СТО взагалі не було. З метою збереження майна під час його від`їзду він просив як товариша ОСОБА_1 час від часу відвідувати СТО, надав йому комплект ключів. Також просив по-дружньому ОСОБА_1 посприяти по питанню реклами та виготовленню меблів. Кожним сервісним центром керує менеджер, про що йдеться в їх посадових інструкціях. Йому відомо, що позивач працював на іншій роботі, а саме менеджером, тому часто їздив у відрядження по інших містах. Зазначає, що ОСОБА_1 просив, щоб його знайомий ОСОБА_9 пройшов стажування як менеджер, оскільки планував відкрити власне СТО у м. Кривий Ріг. Він погодився та його спеціаліст з комп`ютерних технологій на СТО провів стажування. Після того, як почали надходити замовлення на послуги в березні 2016 року він запропонував ОСОБА_7 та ОСОБА_10 працювати на СТО, про що повідомив ОСОБА_1 . На цьому ґрунті почався конфлікт, оскільки ОСОБА_1 планував, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 будуть працювати на його СТО. Після чого, він забрав у ОСОБА_1 ключі та виявив нестачу коштів. З цього часу вони не спілкувались. Йому відомо, що ОСОБА_1 ініціював відкриття СТО та оскільки офіційно працював на іншому підприємстві, не мав часу займатись ним особисто, ФОП було відкрито ОСОБА_11 . На даний час у нього працює ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , а також ОСОБА_5 працює директором в м. Нікополь. ОСОБА_5 був звільнений відповідачем за прогули. Просив в позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала позицію відповідача, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зазначила, що до часу, поки ОСОБА_2 не вирішив відкрити філію, позивач не займався самостійно даним видом діяльності, саме позивач стверджує, що він перебував з відповідачем в трудових відносинах, однак позивач не звернувся до відповідача із заявою про офіційне працевлаштування, не надав трудової книжки. Враховуючи, що в листопаді 2015 року відносини між сторонами погіршились, однак жодних дій з вказаного приводу позивач щодо захисту своїх прав не вчиняв. Зазначила, що ФОП " ОСОБА_13 " працює у цій сфері з 2015 року, він як підприємець відкривав дану філію, в нього не було активних продажів і він не міг мати таку кількість працівників. Можливо, за проханням відповідача позивач допомагав йому. Відповідачем не заперечується факт спілкування і товариських відносин між сторонами. Фото, які надані позивачем, не можуть підтвердити факт виконання роботи позивачем на ФОП « ОСОБА_2 ». З даних доказів не можливо встановити факт працевлаштування, чи були позивачу роз`ясненні обов`язки, встановити перебування його на роботі, чи виконував він правила внутрішнього трудового розпорядку, дотримувався трудової дисципліни. Відповідач заперечує факт трудових відносин.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав позицію відповідача, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, надав відзив, в якому зазначив, що відповідач з 29 квітня 2013 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, тривалий час співпрацює з ТОВ «АВТОГАЗГЛОБАЛ» (м. Київ, вул. Автозаводська,76) щодо представництва та реалізації продукції у мережі автогазових СТО «Profigass».

З вересня 2015 року відповідач мав намір розпочати роботу як авторизований сервісний центр «STAG» у мережі автогазових СТО «Profigass» за адресою: АДРЕСА_1, Дніпропетровська область.

Сторони знайомі більше десяти років та товаришували сім`ями.

Позивач мав бажання розпочати аналогічну роботу самостійного авторизованого сервісного центру « STAG » у мережі автогазових СТО «Profigass» у м. Кривому Розі.

Враховуючи досвід роботи відповідача у цій сфері та дружні відносини, позивач звертався до нього за різного роду консультаціями та допомогою у налагоджені самостійного бізнесу - діяльності щодо установки та обслуговування газобалонного обладнання для транспортних засобів у мережі автогазових СТО «Profigass». При цьому познайомив відповідача зі своїми знайомими - ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 та зазначив, що з вказаними особами він має намір співпрацювати. Відповідач погодився на надання позивачу практичної допомоги та навичок у зазначеній сфері діяльності.

На відкриття авторизованого сервісного центру « STAG » у мережі автогазових СТО «Profigass» за адресою: вул. Волгоградська, 3Д, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, коли відповідачу було вручено сертифікат щодо представництва в мережі зазначених СТО, були запрошені позивач та його знайомі. Питання щодо працевлаштування позивача ним ніколи не ініціювалось, оскільки останній на той час був офіційно працевлаштованим на іншому підприємстві з повною зайнятістю.

За наявністю не частих замовлень, при виникненні у відповідача можливості, в умовах СТО, він запрошував позивача та його знайомих для отримання практичних навичок. Інколи відповідач звертався до відповідача з проханням надати допомогу у його діяльності.

Навесні 2016 року спілкування відповідача з позивачем та його знайомими припинилось. Згодом, ОСОБА_14 зареєструвався як ФОП з аналогічними видами діяльності, отримав сертифікат та почав здійснювати діяльність за адресою: вул. Вокзальна, 27Б, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, - станція «АвтоПрофіЦентр», а ОСОБА_15 та ОСОБА_16 почали працювати у нього.

В свою чергу відповідач продовжував налагоджувати та розвивати свою мережу СТО «Profigass» за адресою: АДРЕСА_1, Дніпропетровська область. Твердження позивача про наявність трудових відносин з відповідачем з 01 вересня 2015 року не відповідають дійсності. Жодних ознак трудових відносин між ними не існувало.

Також зазначає, що позивач з 01 лютого 2015 року по 31 серпня 2016 року офіційно працював на підприємстві «Білоцерківський молочний комбінат», однак в позовній заяві даний факт не зазначає, тому твердження щодо тривалості робочого часу не можуть відповідати дійсності. Факт відсутності трудових відносин між сторонами підтверджує відсутність звернення позивача до відповідача протягом вересня 2015 року - квітня 2016 року за довідкою про працевлаштування для оформлення запису у трудовій книжці за місцем основної роботи щодо роботи за сумісництвом. Вказав, що трудовий договір між сторонами не укладався, наказ про прийняття на роботу не видавався, розмір заробітної плати не узгоджувався, а також посада керівника філії ФОП ОСОБА_2 відсутня.

Крім того, зазначає, що вимога виплатити заробітну плату за період з 01 вересня 2015 року по 01 травня 2016 року згідно уточненого позову не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає лише порушене право.

Також вказує, що відповідачем не було порушене право позивача на працю та заробляти на життя, оскільки останній був офіційно працевлаштований на посаді менеджера із збуту філії «Білоцерківський молочний комбінат» та виконував трудові обов`язки, тому з боку відповідача відсутні незаконні дії, які б могли призвести до моральних страждань позивача, вимоги щодо стягнення моральної шкоди з відповідача є безпідставними. Також зазначає, що позивачем не надано доказів щодо витрат на правничу допомогу.

Надані позивачем фото вважає лише доказом присутності позивача при відкритті сервісного центру «STAG» у мережі автогазових СТО «Profigass».

Оскільки позивач не навів доказів щодо існування трудових правовідносин з відповідачем зокрема: допуску його до роботи у відповідача; виконання трудової функції позивача, як працівника у відповідача; виконання вимог внутрішнього розпорядку на роботі у відповідача; виплати заробітної плати позивачу, просить відмовити в задоволенні уточнених позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту трудових відносин, зобов`язання внести в трудову книжку записи, стягнення невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди залишено без руху.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2019 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2019 року прийнято до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2019 року за клопотанням представника відповідача витребовано докази.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2019 року за клопотанням представника відповідача витребовано докази.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2019 року визнано обов`язковою явку відповідача ОСОБА_2 в судове засідання.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 вересня 2019 року за клопотанням представника позивача витребовано докази.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2020 року за клопотанням позивача витребовано докази.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2020 року стосовно Акціонерного товариства «Альфа-Банк»застосовано заходи процесуального примусу внаслідок невиконання ухвали суду про витребування доказів.

Вислухав пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідив матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів судом встановлено таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями частини 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідачем було надано пояснення та допитано як свідка Саксаганським ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області з приводу трудових відносин з позивачем, що підтверджується відповідними письмовими поясненнями (а.с.9, 10 т.1).

Як видно з протоколів допиту як свідків відповідача та ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Саксаганським ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області, останні дали покази стосовно трудових відносин між сторонами у справі (а. с. 10-16 т.1).

Відповідно до трудової книжки, виданої на ім`я позивача, останній 01 лютого 2015 року був прийнятий до відділу збуту у східному регіоні на посаду менеджера із збуту у зв`язку із переведенням з ТОВ «Білоцерківський молочний комбінат» та 31 серпня 2016 року був звільнений в порядку переведення до ТОВ «Девелопмент» за ст. 36 КЗпП (а. с. 17-18 т.1).

Згідно з витягами, відповідач та ОСОБА_14 є фізичними особами-підприємцями (а.с.53-55).

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України з вересня 2015 року по квітень 2016 року, позивач ОСОБА_1 отримував заробіток, з якого проводились утримання для пенсії, код страхувальника НОМЕР_1 (а.с.94-95, 148 т.1).

Відповідно до видаткових накладних №1746, №1748 від 25 серпня 2015 року, ФОП ОСОБА_2 придбав товар на загальну суму 15 898,69 грн (а.с.161-162).

Відповідач отримав у тимчасове користування 3 бокси під мийку та адміністративно-побутове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується договором оренди №04-15, який укладено 01 вересня 2015 року між відповідачем та Приватним підприємством «ТЕМА» та актом прийому-передачі нежитлового приміщення за цим договором (а.с.163-166 т.1).

31 травня 2015 року було укладено додаткову угоду до договору оренди №04-15 від 01 вересня 2015 року, що підтверджується цією угодою та актом прийому-передачі нежитлового приміщення (а. с. 167-168 т.1).

Відповідач отримав у тимчасове користування 3 бокси під мийку та адміністративно-побутове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується договором оренди №04-15, який укладено 01 жовтня 2016 року між відповідачем та Приватним підприємством «ТЕМА» та актом прийому-передачі нежитлового приміщення та майна за цим договором (а.с.169-173 т.1).

Як видно із довідки, виданої 22 травня 2019 року ФОП ОСОБА_2 , в ході здійснення підприємницької діяльності в період з 01 вересня 2015 року по 30 квітня 2016 року у ФОП ОСОБА_2 посади «керівник філії» або «директор філії» були відсутні (а.с.174 т.1).

20 травня 2015 року ОСОБА_2 затверджена посадова інструкція на директора та 29 квітня 213 року затверджена посадова інструкція менеджера по збуту (а.с.175-181 т.1).

Відповідно до трудової книжки відповідача, 20 серпня 2012 року він був звільнений з останнього місця роботи за угодою (а.с.182-188 т.1).

Відповідно до документів, наданих ТзОВ «ТЕРРА-ФУД» філія «Білоцерківський молочний комбінат», ОСОБА_1 перебуваючи на посаді менеджера із збуту 19 квітня 2016 року був ознайомлений з посадовою інструкцією, був направлений в службові відрядження з 02 по 04 вересня 2015 року, з 09 по 11 вересня 2015 року, з 22 по 24 вересня 2015 року, з 21 по 23 жовтня 2015 року, з 28 по 30 жовтня 2015 року, з 04 по 06 листопада 2015 року, з 10 по 13 листопада 2015 року, з 25 по 24 листопада 2015 року, з 02 по 04 грудня 2015 року, з 09 по 11 грудня 2015 року, з 16 по 18 грудня 2015 року, з 13 по 15 січня 2016 року, с 26 по 29 січня 2015 року, з 09 по 12 лютого 2016 року, з 16 по 18 лютого 2016 року, з 23 по 25 лютого 2016 року, з 09 по 11 березня 2016 року, з 15 по 17 березня 2016 року, з 29 по 31 березня 2016 року, з 05 по 07 квітня 2016 року, з 13 по 15 квітня 2016 року (а. с. 213-250 т.1, а.с.1-120 т.2).

На ім`я директора ФОП «ОСОБА_2» директором ТОВ «Авто Газ Глобал Трейдінг» ОСОБА_17 направлено лист щодо надання звітів на ввіреній території за 3 кв.2019 року та звіт за 2 квартал 2019 року та прибуття для наради 21 серпня 2019 року за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідним листом та на підставі листа видано наказ від 20 серпня 2019 року про відрядження ОСОБА_2 (а.с.142, 143 т.2).

Відповідно до наказу-розпорядження від 24 травня 2016 року ОСОБА_18 з 25 травня 2016 року прийнятий на посаду директора ФОП ОСОБА_2 (а.с.146 т.2).

15 вересня 2015 року між ОСОБА_19 та відповідачем укладено трудовий договір, що підтверджується копією трудового договору (а.с.147-150 т.2).

Відповідно до листа управління з питань праці Головного управління держпраці у Дніпропетровській області від 12 серпня 2016 року на звернення ОСОБА_1 , встановити фактичне місцезнаходження ФОП ОСОБА_2 та провести позаплановий захід зі здійснення державного нагляду - позапланову перевірку неможливо (а.с.195 т.2).

Згідно з витягом ОСОБА_8 є фізичною особою-підприємцем (а.с.208-209 т.2).

Як видно із акту прийому-передачі наданих послуг від 31 жовтня 2015 року до договору оренди нежитлового приміщення №04-15 від 01 вересня 2015 року, вартість оренди складає 2 000,00 грн та відповідачем 27 листопада 2015 року було сплачено вказану суму, що підтверджується квитанцією (а.с.3, 4 т.3).

Як видно із акту прийому-передачі наданих послуг від 31 жовтня 2015 року до договору оренди нежитлового приміщення №04-15 від 01 вересня 2015 року вартість оренди складає 2 000,00 грн та відповідачем 27 листопада 2015 року було сплачено вказану суму за рахунком №1106 та за рахунком №1107 від 02 листопада 2015 року сплачено 428,00 грн, що підтверджується квитанціями, рахунком (а.с.3-6 т.3).

Відповідно до сертифікатів відповідача, останній приймав участь в тренінгах та навчанні щодо систем газового обладнання (а.с.52-55 т.3).

Згідно з листами АТ "Альфа-Банк" за вх.№15130/20 від 10 вересня 2020 року в АТ "Укрсоцбанк" відсутній отримувач коштів за реквізитами: ПП «ТЕМА», , р/р НОМЕР_2 , МФО 300023 (а.с.47-48 т.4).

Так, свідок ОСОБА_15 суду показав, що його запросили працювати у ФОП " ОСОБА_2 " за спеціальністю слюсар-ремонтник газового обладнання. Співбесіда була з ОСОБА_1 , який прийняв його на роботу. Навчання він не проходив та з правилами техніки безпеки не ознайомлювався. Заробітну плату та офіційне працевлаштування вони з ОСОБА_1 узгодили. ОСОБА_1 постійно був на роботі, виконував функції керівника філіалу, давав розпорядження, виплачував заробітну плату, яку надавав готівкою. ОСОБА_9 працював менеджером. Коли ОСОБА_1 звільнили і він поїхав, вони зайшли по одному до ОСОБА_2 в кабінет, він запитав про офіційне працевлаштування, на що останій сказав йому писати заяву без зазначення дати та обіцяв підвищити заробітну плату в два рази, проте він відмовився. Йому відомо, що ОСОБА_2 звинуватив ОСОБА_1 у нестачі коштів.

Свідок ОСОБА_16 , який був повторно допитаний, надав покази, з яких видно, що він мав своє постійне місце роботи та в серпні 2015 року йому зателефонував ОСОБА_1 , якого він знає давно і запропонував місце старшого майстра під керівництвом ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1. Умови роботи обговорили, пройшов з ОСОБА_1 співбесіду та поїхали на навчання за пару днів до відкриття філії, він мав навички в роботі з автомобілями. Вони почали працювати з 14 вересня 2015 року, працювали під керівництвом ОСОБА_1 . Йому відомо, що приміщення орендував ОСОБА_1 , майно, а саме, ноутбук, зварювальний апарат, меблі придбав ОСОБА_1 за власні кошти. Коли він почав ставити питання про його офіційне працевлаштування, йому ОСОБА_1 відповів, що він працює над цим питанням. Через деякий час ОСОБА_2 приїхав і сказав їм, що ОСОБА_1 і ОСОБА_14 обманювали його, і хотів звільнити, однак його попросив допрацювати останній місяць, за який він виплатив заробітну плату, а за минулі місяці заробітну плату їм платив ОСОБА_1 . Коли вони пішли з роботи, в приміщенні залишилось майно, яке придбав ОСОБА_1 за власні кошти. Також зазначив, що ОСОБА_1 виконував функції керівника, постійно був на роботі, вирішував всі організаційні питання, платив заробітну плату один раз на місяць, за отримання якої він ніде не розписувався. Вони працювали шість днів на тиждень. Взагалі він перебував у трудових відносинах з відповідачем з серпня - вересня 2015 року. ОСОБА_1 мав ключі від боксів, відчиняв та зачиняв їх. З технікою безпеки він був ознайомлений в м. Нікополі. ОСОБА_2 представляв ОСОБА_1 як директора криворізької філії. В період з 01 вересня 2015 року по 31 квітня 2016 року ОСОБА_8 у філії не з`являвся. ОСОБА_2 особисто не займався встановленням газового обладнання, однак мав знання щодо цього.

Свідок ОСОБА_18 суду показав, що в 2006 році познайомились з ОСОБА_1 , який працював генеральним директором та ОСОБА_2 , який працював менеджером з продажу. Він працював на підприємстві по експлуатації газових заправок. Вони зустрічались в м. Кривому Розі. В серпні 2015 року ОСОБА_2 йому запропонував бути директором філії ФОП «ОСОБА_2» в м. Нікополь та м. Марганець без офіційного працевлаштування, на що він погодився. Умови роботи були обговорені з відповідачем в усному порядку. Він як директор філії в м. Нікополь та ОСОБА_1 як директор філії в м. Кривий Ріг їздили разом на відкриття інших філій. На відкриття філії в м. Нікополь приїжджали ОСОБА_9 та ОСОБА_20 , які повинні були працювати у філії в м. Кривий Ріг та йому відповідач надав розпорядження про їх стажування. Він також не був офіційно працевлаштований відповідачем. Вказав, що на одному із фото, що знаходиться в матеріалах справи, яке зроблене при відкритті філії в

м. Марганець, є ОСОБА_2 , який є власником філії, механік ОСОБА_19 та йому відомо, що останній також не був офіційно працевлаштований. Від позивача йому відомо, що відповідач звільнив відповідача та працівників ОСОБА_9 та ОСОБА_20 . Під керівництвом ОСОБА_1 він ніколи не працював. На відкритті філії в м. Кривий Ріг він не був присутнім.

Свідок ОСОБА_19 суду показав, що уклав трудовий договір з відповідачем про роботу у ФОП « ОСОБА_13 » у м. Марганець на СТО у період з вересня 2015 року по липень 2017 року. До його обов`язків входило установка газового обладнання на автомобілі та їх обслуговування. Співбесіду при прийомі на роботу проходив з ОСОБА_18 , а потім з ОСОБА_2 . Існував графік роботи. ОСОБА_1 знає як керівника СТО відповідача в м. Кривому Розі. Вказав, що на одному із фото, що знаходиться в матеріалах справи, яке зроблене 15 вересня 2015 року при відкритті філії в м. Марганець, зліва направо знаходяться він, ОСОБА_2 , ОСОБА_18 , якого відповідач представив як директора даного СТО. В той момент, ОСОБА_1 не було. ОСОБА_1 періодично з ОСОБА_2 приїжджав до м.Марганець по виробничим питанням. ОСОБА_1 всьому персоналу був представлений ОСОБА_2 як директор філії в м. Кривому Розі. Йому відомо, що ОСОБА_1 направляв ОСОБА_7 у м. Нікополь для проведення навчання для роботи у філії в м. Кривому Розі. Звільнився, оскільки його не влаштовувала заробітна плата та відсутність офіційного працевлаштування. Зазначив, що бачив ОСОБА_1 на території СТО у м. Кривому Розі. Між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_18 не бачив конфліктів, лише дискусії з приводу роботи.

Свідок ОСОБА_14 , який був повторно допитаний, надав покази, з яких видно, що в 2015 році він звернувся до позивача, з яким знаходиться в дружніх відносинах, з приводу роботи, та останній повідомив, що в кінці вересня буде вакансія менеджера з приводу продажу газового обладнання. Так, в вересні 2015 року він, після вказівки позивача та з погодження відповідача проходив в м. Нікополь стажування у ФОП « ОСОБА_13 ». Йому відомо, що ОСОБА_1 був керівником філії в м. Кривому Розі, а ОСОБА_18 був керівником філій у м. Марганець та м. Нікополь. Вказав, що він в жовтні 2015 року приступив до виконання роботи на даній філії, однак офіційно не був працевлаштований. Зазначив, що на одному із фото, що знаходиться в матеріалах справи, яке зроблене під час святкування Нового Року в м. Кривий Ріг на вул. Волгоградській 3Д, зліва направо знаходяться автомеханік ОСОБА_21 разом із дружиною, він, ОСОБА_22 , ОСОБА_7 та їх дружини. ОСОБА_21 , прізвище його не пам`ятає, та ОСОБА_7 були як техніки, він - менеджер з продажу, ОСОБА_1 - директор. Виникали конфлікти між ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 просив працевлаштувати офіційно працівників філії та підвищити їм заробітну плату. Також вказав, що ОСОБА_1 їздив у відрядження приблизно раз на місяць та давав вказівки стосовно роботи в телефонному режимі. Всі питання стосовно роботи він задавав ОСОБА_1 як керівнику філії. ОСОБА_2 надавав ОСОБА_1 вказівки щодо сплати оренди. ОСОБА_1 отримував кошти та оплачував оренду приміщення, вирішував інші господарські питання стосовно філії. ОСОБА_2 особисто представив ОСОБА_1 як керівника філії в м. Кривому Розі. ОСОБА_2 особисто не роз`яснював йому його обов`язки. Заробітну плату йому платив ОСОБА_1 . З правилами внутрішньо-трудового розпорядку був ознайомлений ОСОБА_1 в усній формі. ОСОБА_1 озвучив йому графік роботи. Журналу з техніки безпеки не було. В його обов`язки входило ведення фінансового обліку, обліку товару, здійснення замовлень, спілкування з клієнтами. Приміщення-магазин відкривали як ОСОБА_1 так і він. Один раз на місяць видавав кошти ОСОБА_2 або ОСОБА_1 на оренду та замовлення. Кожний вечір після закриття філії о 18.00 годині відправляв звіти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 для контролю на електронну скриньку. Зразок звітів надав йому спеціаліст ОСОБА_23 , якого залучив ОСОБА_2 ОСОБА_1 виконував функції керівника, а саме перевіряв накладні по товару та інше. ОСОБА_2 приїжджав один раз на місяць та перевіряв зошит обліку фінансів філії, який вів він. Комп`ютер для роботи привіз особисто ОСОБА_2 в кінці вересня - на початку жовтня 2015 року. Разом із ОСОБА_2 до філії його родичі не приїжджали. В січні 2016 року ОСОБА_2 його звільнив без поважних причин та на СТО він більше не приходив. Заяву про звільнення не писав, з приводу відмови у працевлаштуванні він нікуди не звертався. На даний час він сам займається підприємницькою діяльністю та звільнені відповідачем працівники на даний час працюють у нього.

Свідок ОСОБА_24 суду показала, що вона працює ріелтером з 2001-2002 року. З позивачем давно знайома та останній їй повідомив, що планує створити спільний з товаришем бізнес, тому йому необхідне приміщення. Зазначила, що вона не займається такими видами об`єктів, проте співпало, що її знайомий здавав необхідне позивачеві приміщення. Вона приблизно у серпні - вересні 2015 року, спочатку разом із позивачем, а потім з позивачем та відповідачем їздили дивитись приміщення, яке їх влаштувало. Вона познайомила ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з власником даного приміщення, чи укладались які-небудь договори між ними їй не відомо. Остаточне рішення щодо приміщення приймав відповідач.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що відповідач є вітчимом його дружини. Відповідач з 2013 року почав свою підприємницьку діяльність щодо установки газового обладнання в м. Нікополь та в 2015 році в м. Кривий Ріг та у м. Марганець. Йому відомо, що в м. Кривому Розі було небагато клієнтів. В квітні 2016 року відповідач йому запропонував працювати в м. Кривому Розі щодо надання послуг з установки газового обладнання. В травні 2016 року він почав здійснювати власну підприємницьку діяльність. Позивача ОСОБА_1 він бачив у 2015 році, який приїздив до його дружини, оскільки остання передавала йому від ОСОБА_2 пакет з речами. Вказав, що він працював у поліції з серпня 2015 року по квітень 2016 року та у вільний час допомагав ОСОБА_2 на СТО у

м. Кривий Ріг по вул. Волгоградська, куди він приїздив раз чи два на тиждень та перебував там 3-4 години. ОСОБА_1 на території даного СТО ніколи не бачив. На території було два пости, один бокс з двома ямами, ворота на боксі були сірого кольору. На фотокартках, які знаходяться в матеріалах справи (а.с.85, 86, 88, т.1), впізнав ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_18 .

Допитаний як свідок позивач ОСОБА_1 надав покази, відповідно до яких він працював в компанії ТОВ "АГАТЕМ" генеральним директором та компанія займалась установкою газового обладнання на автомобілі. У 2006 році ОСОБА_2 влаштувався на дане підприємство менеджером, зоною відповідальності якого було місто Нікополь та з тих часів вони з відповідачем почали спілкуватися. Після закінчення контракту вони із ОСОБА_2 іноді підтримували дружні відносини. ОСОБА_2 працював у м. Кривий Ріг менеджером з продажу та звертався до нього за допомогою щодо налагодження продажу. На той час він мав невелику мережу магазинів та ОСОБА_2 постачав йому продукцію. Йому було відомо, що ОСОБА_2 почав займатись діяльністю по установці газового обладнання в м. Нікополь. Влітку 2015 року ОСОБА_2 запропонував йому очолити філію, яку планував відкрити у Кривому Розі, внаслідок чого, він погодився. Його посада була директор філіалу. Вони обговорили його обов`язки та з 01 вересня 2015 року приступив до роботи. Договір оренди було підписано з 01 вересня 2015 року. Графік роботи спочатку був з понеділка по п`ятницю з 09.00 години до 18.00 години, а потім працювали також в суботу. ОСОБА_2 в вересні 2015 року усно ознайомив його з правилами внутрішньо-трудового розпорядку. Знайшов приміщення, магазин, а також працівників, якими були ОСОБА_16 , слюсар, прізвище якого не пам`ятає, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які були направлені на навчання. За дорученням ОСОБА_2 він знайшов охоронне агентство, знайшов та облаштував стелажі. Вказав, що відповідачем також було відкрито філію у м. Марганець, директором якої був ОСОБА_18 . В вересні 2015 року вони приїхали до м. Київ, де були представлені відповідачем як директора філій - він у Кривому Розі, а ОСОБА_5 у м. Марганець. В криворізькій філії, яка знаходилась по вул. Волгоградській, 3Д, було проведено косметичний ремонт та 14 вересня 2015 року було відкриття даної філії. 15 вересня 2015 року було відкриття філії у м. Марганець. Він з погодження ОСОБА_2 купував меблі, обладнання. У зв`язку із скрутним матеріальним становищем деякі придбання він здійснював за власні кошти, які відповідач обіцяв повернути, проте до теперішнього часу цього не зробив. Заробітну плату він не отримував взагалі, а інші працівники частково. Він їздив у відрядження за власні кошти. Під час відрядження керував філією дистанційно. Приблизно в жовтні-листопаді 2015 року він поцікавився у ОСОБА_2 коли він та інші працівники будуть офіційно працевлаштовані, на що останній погоджувався, однак це відтерміновував. В грудні 2015 року - січні 2016 року ОСОБА_2 сказав, що наявний мораторій на перевірки, тому питання про працевлаштування на даний час не є нагальним, на ґрунті чого, почали між ним та відповідачем виникати сварки. Конфлікти щодо працевлаштування з ОСОБА_2 почались в жовтні 2015 року. Один раз на місяць ОСОБА_2 приїжджав на ревізію і проблемних питань не виникало. Зі звітною програмою працював ОСОБА_10 , який був менеджером. Після того, як між сторонами стосунки зіпсувались, відповідач почав приїздити на ревізію разом з менеджером з міста Нікополь на ім`я ОСОБА_23 та останній кожен раз перевстановлював програму звітності, внаслідок чого почались нестачі, остання на суму 10 євро, яка не могла бути в принципі. Всі платіжні документи він віддавав відповідачеві. Потім після того, як він повідомив відповідачеві, що буде звертатись у відповідні органи з приводу працевлаштування та не виплати заробітної плати, останній приїхав і заявив, що звільняє його. Він дав йому тиждень для того, щоб відповідач розрахувався з ним після звільнення, через тиждень він приїхав, однак грошей від відповідача не отримав. Його власні речі відповідач йому не віддав. ОСОБА_7 та ОСОБА_10 звільнились після нього. Зазначив, що велися два зошити - один для СТО, другий для магазину. Він звернувся до відділу праці та поліції щодо дій відповідача. Пояснив, що на фотокартках, які знаходяться в матеріалах справи, події відбувались в грудні 2015 року, зображені механік, прізвище не пам`ятає, ОСОБА_10 , ОСОБА_25 , ОСОБА_7 з дружинами. Також підтвердив, що на фото колажі зображена територія філії, працівники, які займались встановленням газових систем, подія відбулась 14 вересня 2015 року. ОСОБА_26 в цей день отримав сертифікати на відкриття філіалу в м. Кривий Ріг. Вказав, що до міста Київ на виставку газового обладнання їздив як директор філії у м. Кривому Розі. В подальшому він їздив на виставки самостійно без відповідача. Заяви щодо працевлаштування від працівників він не відбирав, оскільки не було на це розпорядження ОСОБА_2 . На даний час ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 працюють під його керуванням. Пояснив, що на фотокартках, які знаходяться в матеріалах справи він перебував у 2017-2018 році у ОСОБА_9 на СТО на його відкритті та святкуванні. На даний час конкурентних відносин з відповідачем не має.

Відповідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

У статті 23 Загальної Декларації з прав людини визначено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Таким чином, викладеним обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами КЗпП України та іншими законодавчими актами, що регулюють трудові відносини в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, а саме станом на 01 вересня 2015 року.

Положеннями статті 3 КЗпП України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Згідно з ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до правової позиції зазначеної п.7 в Постанові ПВСУ №9 від 06 листопада 1992 року, «Про судову практику розгляду судами трудових спорів», фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того чи було прийняття на роботу належним чином оформлено.

Суд зазначає, що діяльність працівника в рамках трудового договору характеризується наступними правовими ознаками: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); не на свій страх і ризик, а шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Такі ознаки трудового договору визначені положеннями КЗпП України та іншими законодавчими актами, що регулюють трудові відносини: Закон України «Про відпустки», Закон України «Про оплату праці», Закон України «Про колективні договори і угоди», Закон України «Про охорону праці».

Згідно ст. 29 КЗпП до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний: 1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Позивачем стверджується, що відповідач роз`яснив йому умови праці, розмір заробітної плати, ознайомив з правилами внутрішнього трудового розпорядку та графіком роботи, проте належних доказів на підтвердження вказаного суду не надав.

В ході розгляду справи позивачем не надано жодних достатніх та допустимих доказів на підтвердження допущення його до роботи (копії заяв про прийняття на роботу, проходження медичного огляду, про ознайомлення з будь-якими правилами та обов`язками, проходження інструктажів тощо); про виконання вимог внутрішнього трудового розпорядку (журнал виходу на роботу тощо), виконання трудової функції, виплату заробітної плати тощо.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст.121 КЗпП України працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Відповідно до ст.102-1 КЗпП України працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови сумісництва визначені постановою Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року №245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» (далі по тексту - Постанова) та Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим наказом Мінпраці. Мін`юсту і Мінфіну України від 28 червня 1993 року №43 (далі по тексту - Положення).

Згідно з п.1 Постанови встановлено, що робітники, і спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.

Відповідно до п.1 Положення сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового

договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому

підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом.

Позивач вказує, що працював у відповідача з таким графіком: з понеділка по п`ятницю з 09.00 до 18.00 години, а згодом також у вихідний день - суботу, проте наявність у позивача основного робочого місця ставить під сумнів вказані твердження позивача. Доказів того, що позивач за основним місцем роботи мав графік роботи, що надавав змогу працювати за сумісництвом у відповідача саме з вказаним графіком позивачем надано не було.

Згідно з п.9 Положення, запис у трудову книжку відомостей про роботу за

сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом за місцем основної роботи.

Згідно ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту України №58 від 29 липня 1993 року (далі по тексту - Інструкція) на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки

ведуться тільки за місцем основної роботи.

Згідно з п. 2.14 Інструкції робота за сумісництвом, яка оформлена в установленому порядку, в трудовій книжці зазначається окремим порядком. Запис

відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом.

Доказів того, що позивач звертався до відповідача з проханням отримати довідку для внесення запису про роботу за сумісництвом суду надано не було.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власником або уповноваженим ним органом моральна шкода відшкодовується працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

Слід також наголосити, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані на досудовому слідстві пояснення відповідача як свідка та свідків ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та як доказ диск з відео показів ОСОБА_18 (а.с.91 т.1) суд не бере до розгляду, оскільки свідки дають пояснення безпосередньо в суді. Дані докази повинні бути проаналізовані слідчим в рамках кримінального провадження та їм повинна бути надана належна правова оцінка у відповідному процесуальному документі слідчого чи прокурора.

Надані позивачем фотокартки самі по собі не свідчать про наявність трудових відносин між сторонами в період з 01 вересня 2015 року по 30 квітня 2016 року (а.с.19-21, 85-88 т.1).

Надані відповідачем на обґрунтування скріншоти та фотокартки з мережі Інтернет суд не враховує як докази, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета спору (а.с.56-65, 156-160 т.1).

На підтвердження позовних вимог позивачем надано договір №257/11 ПЦС від 02 листопада 2015 року на централізовану охорону об`єкта та обслуговування технічних засобів сигналізації на охорону приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де довіреними особами вказані ОСОБА_16 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с.190-191 т.2), проте суд не приймає як допустимий доказ, оскільки не містить підпису сторін договору.

Позивачем надано роздруківки електронного листування з додатками щодо звітів з продажу, залишків на складах в період з 17 вересня 2015 року по 04 квітня 2016 року (а.с.67-237 т.3), проте вказані роздруківки не є належним та допустимим доказом, оскільки не містять електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, що унеможливлює ідентифікацію відправника повідомлення та зміст такого документу не захищений від внесення правок та викривлення.

Не заслуговують на увагу і покази допитаних в засіданні свідків, оскільки такі покази безпосередньо не підтверджують факт трудових відносин між позивачем та відповідачем у спірний період.

В своїх показаннях в судовому засіданні відповідач не заперечував того, що позивач відвідував періодично його сервісний центр в м. Кривий Ріг, тому показання свідків та самого позивача в цій частині сумніву у суду не викликають.

Щодо тверджень представника відповідача ОСОБА_3 про застосування позовної давності та відмовлені в позові суд зазначає таке.

Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з ст. 233 КзПП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що позивачем в судовому засіданні не доведено поза розумним сумнівом, факт його перебування в трудових відносинах з відповідачем у період з 01 вересня 2015 року по 30 квітня 2016 року в розумінні ст. ст. 21, 24 КЗпП України, а саме наявність у взаємозв`язку таких обставин, які засвідчують існування угоди між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець, зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю і угодою сторін. Доказів, які б вказували на необхідні елементи ознак трудових відносин з відповідачем у період з 01 вересня 2015 року по 30 квітня 2016 року позивачем надано не було.

В даному випадку стороною позивача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості на підтвердження заявлених позовних вимог.

За таких обставин вважаю вимоги про встановлення факту трудових відносин необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягать.

Вимоги позивача щодо зобов`язання внести в трудову книжку записи, стягнення невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди також задоволенню не підлягають, оскільки є похідними та залежать від встановлення факту трудових відносин.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 128, 141, 223, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту трудових відносин, зобов`язання внести в трудову книжку записи, стягнення невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса:

АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Дата складення повного тексту судового рішення - 16 вересня 2020 року.

Суддя О.В. Алексєєв