Справа № 487/6892/16-ц
Провадження № 2/487/11/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2020 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

Головуючого судді Притуляк І.О.,

за участю секретаря судового засідання Янковець Г.А.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в приміщенні суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Орган опіки та піклування Виконкому Миколаївської міської ради в особі Служби у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення батьківства, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , яким просив визнати його батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Окрім того, просив зобов`язати Миколаївський міський відділ ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області: виключити з актового запису про народження дитини відомості про батька, внесені на підставі ст.. 135 СК України; записати його батьком дитини; змінити прізвище дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 ».

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що з ОСОБА_2 , з кінця 2010 року перебували у фактично шлюбних відносинах та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_5 .

30.06.2016 року між ним та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

Зазначив, що після народження дитини піклувався про сина, займався його вихованням та матеріальним утриманням.

У кінці 2016 року, під час розгляду в суді справи про розірвання шлюбу, він звернувся до органу РАЦС з метою отримання дублікату свідоцтва про народження дитини, у видачі якого йому було відмовлено, по тій причині, що він не є офіційним батьклм ОСОБА_5 .

Вищенаведені обставини, послугували підставою для його звернення до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва Андрощука В.В. від 04.01.2017 року у справі було відкрито провадження.

10.04.2017 року в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_9 надав до суду письмові пояснення ОСОБА_2 , якими вона заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції наголосила на тому, що їй як матері дитини достеменно відомо, що позивач не є біологічним батьком її сина неповнолітнього ОСОБА_5 .. З позивачем у фактично шлюбних відносинах вона не перебувала, та вказане твердження ОСОБА_4 , є безпідставним, не підтвердженим будь-якими належними та допустимими доказами. Одночасно подані позивачем докази, а саме квитанції та фотокартки, як і покази свідків, не можуть доводити факт батьківства ОСОБА_4 по відношенню до неповнолітнього ОСОБА_5 ..

Зазначила, що проти призначення генетичної експертизи заперечує, оскільки відібрання біологічних зразків є втручання у приватне життя дитини, та може спричинити їм з сином шкоду.

Разом з тим, висловила свою позицію, що у разі прийняття судом рішення про визнання батьківства позивача стосовно її неповнолітнього сина без проведення судово-генетичної експертизи, по причині її (відповідачки) незгоди з проведенням такої, з урахуванням положень ст.146 ЦПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), воно не буде законним та обґрунтованим.

Вказала, що позивачем обрано невірний спосіб захисту з огляду на те, що заява про встановлення батьківства розглядається в порядку окремого провадження.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.04.2017 року по справі призначено судово-генетичну експертизу, з одночасним зобов`язанням сторін з`явитися та забезпечити явку дитини до експертної установи для відібрання біологічних зразків.

Провадження по справі зупинено.

Як вбачається з матеріалів справи, на неодноразові повідомлення, щодо необхідності явки до експертної установи, відповідач разом з дитиною для відбору біологічних зразків не з`явилася.

Розпорядженням керівника апарату Заводського районного суду м.Миколаєва №415 від 10.07.2017 року, відповідно до п.п.2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було здійснено повторний автоматизований розподіл та справу було передано судді Біцюку А.В.

Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва Біцюка А.В. від 13.07.2017 року провадження у справі було відновлено.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.01.2018 року, з урахуванням п-п.9 п.1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІ від 03.10.2017 року, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначення підготовчого судового засіданняі.

Третю особу у справі Службу у справах дітей Заводської районної державної адміністрації м. Миколаєва замінено на Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування.

23.04.2018 року у канцелярії суду було зареєстровано клопотання представника відповідача ОСОБА_10 ,без його особистого підпису про заміну неналежного відповідача з ОСОБА_2 на належного ОСОБА_4

Окрім того у вказаному клопотанні представник відповідача просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі з застосуванням строків позовної давності, встановлених ч.1 ст.135 СК України та припинити провадження у справі.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.04.2018 року по справі було призначено судово-генетичну експертизу, та зобов`язано відповідачку забезпечити явку дитини на виклик експерта для проведення експертизи.

Провадження по справі було зупинено.

08.06.2018 року відповідно до листа Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи Миколаївської обласної ради №1266 від 08.06.2018 року ухвалу суду було повернуто без виконання в зв`язку з відсутністю технічних можливостей для проведення експертизи.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.06.2018 року провадження у справі було відновлено.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.06.2018 року було призначено судово-генетичну експертизу по справі, проведення якої доручено експертам Миколаївського НДЕКЦ МВС України, та зобов`язано відповідачку забезпечити явку дитини на виклик експерта для проведення експертизи.

Провадження по справі зупинено.

Як вбачається з матеріалів справи, на неодноразові повідомлення, щодо необхідності явки до експертної установи, відповідач разом з дитиною для відбору біологічних зразків не з`явилася.

01.11.2018 року відповідно до Повідомлення Миколаївського НДЕКЦ МВС України від 29.10.2018 року, №603, ухвалу суду було повернуто без виконання, по причині неявки сторін для відібрання біологічних зразків.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.11.2018 року було поновлено провадження у справі.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.11.2018 року, у справі було призначено судово-генетичну експертизу.

Провадження у справі зупинено.

28.03.2019 року відповідно до Повідомлення Миколаївського НДЕКЦ МВС України від 15.03.2019 року, №19/115/09/2544, ухвалу суду було повернуто без виконання, по причині неявки відповідача разом з дитиною для відібрання біологічних зразків.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.03.2019 року поновлено провадження у справі.

Розпорядженням керівника апарату Заводського районного суду м.Миколаєва №374 від 08.05.2019 року, відповідно до п.п.2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було здійснено повторний автоматизований розподіл та справу було передано судді Притуляк І.О.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.05.2019 року цивільну справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.12.2019 року було призначено судову генетично-молекулярну експертизу по справ

Провадження по справі було зупинено.

25.03.2020 року відповідно до Повідомлення Миколаївського НДЕКЦ МВС України від 24.03.2020 року, №19/115/09/4478-2020, ухвалу суду було повернуто без виконання, по причині неявки відповідача разом з дитиною для відібрання біологічних зразків.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.03.2020 року поновлено провадження по справі.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.05.2020 року закрито підготовче провадження у справі.

В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Позивач крім фактичних обставин, викладених у заяві, зазначив, що на час народження дитини перебував за кордоном, ОСОБА_2 надав свою письмову заяву, щодо визнання батьківства, про те, що при реєстрації народження сина, відомості про батька дитини були записані в порядку ст..135 СК України йому відповідач не повідомила. Стверджував, що з моменту розірвання шлюбу ОСОБА_2 перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною та виконанні своїх батьківських обов`язків.

У судовому засіданнеі відповідач позовні вимоги не визнала. Зазначила, що у фактично шлюбних відносинах з ОСОБА_4 перебувала приблизно вісім місяців у 2009 році. Шлюб зареєстрували за обопільною згодою, оскільки для вирішення організаційних питань за місцем роботи їй та ОСОБА_4 потрібно було перебувати у зареєстрованому шлюбі. Зазначила, що відповідач ніколи не спілкувався з дитиною, не займавчя його вихованням та матеріальним утримання.

Вказала, що біологічний батько дитини є публічною особою у м.Миколаєві, та називати його особисті данні вона не бажає.

Стверджувала, що ОСОБА_4 намагався без її відому та дозволу спілкуватися з дитиною, що призвело до погіршення емоційного стану хлопчика.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог з огляду на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту батьківства позивача по відношенню до неповнолітнього ОСОБА_5 .

До судового засіданні представник Виконавчого комітету Миколаївської міської ради не з`явився. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник Миколаївського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в призначене судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, наголосив на відсутність заперечень по справі з їхньої сторони.

Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків.

Згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що сторони станом на листопад 2011 року, не перебуваючи в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, проживали однією сім`єю.

Від спільного проживання у сторін, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5

Реєстрація народження дитини відповідно до актового запису № 3935 була проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України із зазначенням відомостей про батька ОСОБА_4 , за заявою матері дитини.

Факт спільного проживання сторін у вказаний період підтверджується наданими ОСОБА_4 , спільними фото сторін та позивача разом з дитиною, відеозаписами, квитанціями та чеками, датованими періодом народження ОСОБА_5 , на придбання товарів харчування для немовлят, візочка та одягу для дитини.

Крім того, як зазначив у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , який не перебуває у родинних стосунках зі сторонами, та не є зацікавленою особою, він особисто знайомий зі сторонами. Безпосередньо і позивач і відповідач у спілкуванні з ним, у період 2011-2012 роках, зазначали, що ОСОБА_4 є батьком дитини ОСОБА_2 .

Як пояснювада в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , матір позивача, у особистому спілкуванні, ОСОБА_2 повідомила їй, що вагітна та вона (свідок) скоро стане бабусею. Вказані покази свідка узгоджуються з відеозаписами та фотокартками дослідженими судом, на яких свідок відтворена з дитиною.

При цьому, суд критично оцінює надану відповідачкою, копію акту про фактичне проживання громадян за період з 25.01.2009 року по 20.12.2016 року, відповідно до якого за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані та проживали відповідач та неповнолітній ОСОБА_5 , а позивач за вказаною адресою ніколи нге проживав, та вважає його недостовірним доказом, оскільки, до членів комісії, яка його складала входить ОСОБА_13 , який є вітчимом ОСОБА_2 , а отже, зацікавленою особою, що ставить під сумнів його неупередженість при його складанні, також суду не було надано оригінал вказаного акту.

Суд, критично відноситься до показів, допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_13 , який, як зазначено вище, є вітчимом відповідачки та ОСОБА_14 , яка є підлеглою ОСОБА_13 , які зазначили, що сторони разом не проживали та не вели спільне господарство, та ОСОБА_4 не може бути батьком дитини відповідача, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються сукупність належних та допустимих доказів, досліджених судом.

У своїх показах свідок ОСОБА_15 , зазначила, що не була знайома з чоловіком ОСОБА_16 , з урахуванням чого, суд вважає їх такими, що не містять будь-якої інформації, щодо предмету доказування, та не спростовують факту спільного проживання сторін однією сім`єю.

30 липня 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що Миколаївським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області було зроблено відповідний актовий запис №333 (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.12.2016 року по справі №487/6229/16-ц, яке набрало законної сили 04.01.2017 року, шлюб було розірвано. Рішенням суду встановлено, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено з листопада 2016 року, що спростовує твердження ОСОБА_2 , що шлюб був фіктивний.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 125 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.

Абзацом 2 ч. 3 ст. 128 СК України визначено, що позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має грунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обгрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Передбачене частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти lcnaHM» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Справа перебуває у провадженні суду з грудня 2016 року.

В період з 2017 року по 2020 року судом неодноразово призначалися судові генетично-молекулярна експертизи.

Відповідач ОСОБА_2 неодноразово, будучи належним чином повідомленою про необхідність з`явитись разом з сином ОСОБА_5 за викликами експерта для відбору біологічних зразків, необхідних для проведення експертизи, не з`явилася.

При цьому, суд вважає безпідставним посилання відповідачки на той факт, що дитина постійно хворіє, а отже відібрання біологічних зразків, негативно вплине на стан її здоров`я, та завдасть шкоди. Та розцінює вказану поведінку відповідача, як свідоме самоусунення від участі у проведенні призначеної судом експертизи.

Згідно ст.109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Як роз`яснено у підпунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 89 ЦПК України, згідно із якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення, у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до статті 109 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Аналогічних висновків прийшов Верховний Суд при розгляді справ № 2/711/355/15 від 05 вересня 2018 року, № 750/8489/15-ц від 12 грудня 2018 року, №751/5788/16-ц від 30 травня 2018 року.

Як зазначено в преамбулі та ст.ст.7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов`язків по вихованню дітей.

В рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» (п. 54), «М.С. проти України», № 2091/13, § 76, ЄСПЛ, від 11 липня 2017 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v.Sweden) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, щодо визначення кращих інтересів дитини, а саме: підтримання зв`язків із сім`єю є в кращих інтересах дитини, крім випадків, коли сім`я виявляється явно неналежною або не функціонуючою; розвиток дитини в безпечному і надійному оточенні, яке дійсно функціонує, є в кращих інтересах дитини.

Враховуючи те, що відповідач ухилилась від явки до експертної установи, при цьому, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення відбору необхідних зразків, зважаючи на те, яке доказове значення має проведення судової молекулярно - генетичної експертизи по даній справі, приймаючи до уваги, що іншим способом неможливо встановити біологічне походження дитини від батька, суд вважає доведеним той факт, що позивач є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання батьківства ґрунтуються на законі та підтверджені в порядку визначеному ЦПК України, при цьому враховуючи, що позивач має нагоду забезпечити дитину матеріально, бажає його виховувати, цікавиться його подальшою долею, суд вважає задоволення позову доцільним та таким, що відповідає інтересам неповнолітнього.

Щодо твердження ОСОБА_2 про те, що спілкування з позивачем призведе до погіршення психологічного стану хлопчика, то на стійке переконання суду, негативний вплив на психоемоційний стан дитини спричиняють саме конфлікти, які виникають між її батьками на ґрунті неприязних стосунків, свідками, яких стає дитина.

Одночасно підлягає задоволенню і вимога про внесення змін до актового запису про народження дитини, яка є похідною від первинної вимоги.

Так Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за нормоюстатей213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

За приписами ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Процедура внесення змін до актового запису про народження дитини урегульована положеннями «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5.

Зокрема, відповідно до п. 2.13.1 зазначених Правил, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є в тому числі і рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Згідно п. 2.16.4 Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

З урахуванням того, що факт батьківства позивача відносно неповнолітнього знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, необхідно провести зміни в актовому записі про народження ОСОБА_5 .

Суд не розглядає по суті заяву адвоката ОСОБА_10 щодо застосування строків позовної давності, оскільки, вказана письмова заява не містить підпису на той час представника відповідача. Безпосередньо при розгляді справи по суті сторона відповідача не заявляла про застосування строків позовної давності.

Керуючись ст.10,18,23,76,258,259,263-265,352,354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни до актового запису № 3935 від 02 грудня 2011 року про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виключивши з нього відомості про батька дитини - ОСОБА_4 , які внесено відповідно до ч.1 ст.135 СК України, записати батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився у с.Новогригорівка Миколаївського району Миколаївської області та видати нове Свідоцтво про народження дитини

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо чи через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: Виконавчий комітет Миколаївської міської ради (місцезнаходження вул. Адміральська, 20 м.Миколаїв)

Третя особа: Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Шосейна, 11.

Повне судове рішення складено 09.09.2020 року.

Головуючий суддя: І.О. Притуляк