Справа № 323/991/20
16.10.2020 м. Оріхів
Оріхівський районний суд Запорізької області в складі головуючої судді Фісун Н.В., за участю секретаря Мірошниченко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Таврійська сільська рада Оріхівського району Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернувся до суду з позовом в якому вказує, що він є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . З дозволу позивача у його будинку було зареєстровано колишнього зятя ОСОБА_2 , який з 2014 року не проживає за місцем реєстрації. Добровільно знятися з місця реєстрації не бажає.
Наявність реєстрації відповідача у вищевказаному будинку перешкоджає позивачу здійснювати право користування та розпорядження своїм майном.
Тому позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 .
Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву де просить справу розглянути без його участі, на задоволенні позову наполягає.
Відповідач, Таврійська сільська рада Оріхівського району Запорізької області, до суду не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 08.08.2002 року.
Крім того, згідно довідок Таврійської сільської ради Оріхівського району Запорізької області №01-20/0816 від 12.05.2020 року, №07 від 02.01.2020 року у належному позивачеві на праві приватної власності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Звертаючись до суду з позовом позивач просив визнати відповідача по справі таким, що втратив право користування жилим приміщенням у зв`язку з тим, що останній за зареєстрованою адресою не проживає, перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні власністю.
Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Доказами, що відповідач дійсно не проживає за спірною адресою є акт проживання від 02.01.2020 року, згідно якого ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 з 2014 року.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема у статті 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном.
Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Разом із цим згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.
Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підставдля визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 .
Керуючись ст.ст.12, 76, 81,82, 133, 141, 200, 245, 265 , 280-289 ЦПК, Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.405 Цивільного кодексу України, ст.ст.150, 156 Житлового кодексу України,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Таврійська сільська рада Оріхівського району Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням- задовольнити у повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду, з урахуванням вимоги п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Повний текст рішення виготовлено 16 жовтня 2020 року.
Суддя Оріхівського районного суду
Запорізької області Н.В.Фісун