Справа № 462/3141/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2020 року Суддя Залізничного районного суду м. Львова Іванюк І.Д., розглянувши в порядку спрощеного позовного цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної 3-тьої стоматологічної поліклініки м.Львова про стягнення невиплаченої заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 02.06.2020 року звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 90327 грн. за період з вересня 2018 року по травень 2020 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебуває у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді лікаря стоматолога-терапевта. З 1 серпня 2017 року по день звернення до суду заробітна плата не нараховується, що унеможливлює отримати довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату. Факт перебування у трудових відносинах та відсутність нарахувань заробітної плати підтверджується рішеннями Залізничного районного суду м.Львова про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі, копією трудової книжки та довідкою з пенсійного фонду. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. Також вказаними рішеннями встановлено, що згідно із штатним розписом Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на 2017 рік, місячний фонд заробітної плати для лікарів стоматологів терапевтів відповідно до кількості посад (41,25) становить 171562 грн., а відтак заробітна плата лікаря стоматолога-терапевта становить 4159 грн. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03.06.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Разом з тим, сторонам було повідомлено, що із врахуванням положень ч.3 Розділу XII Прикінцевих положень ЦПК України, який доповнений Законом №540-IX від 30.03.2020, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

17 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 18 червня 2020 року №731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого пункт 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України викладено в такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.»

Процесуальні строки, які були продовжені, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Сторони не скористались своїм правом та протягом 20-ти днів не подали заяв на продовження процесуальних строків.

Відповідач відзив на позовну заяву, у визначений судом п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження, не подав, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не подано.

Суд, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільних справ № 462/568/18 та 462/5636/18, суд прийшов до наступного висновку.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17 квітня 2018 року у справі № 462/568/18 позов ОСОБА_1 до Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м.Львова про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено частково, стягнуто з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь ОСОБА_1 5198 грн. 75 коп. з розрахунку (4159 грн. х 0,25 ставки х 5 місяців).

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 2 листопада 2018 року у справі № 462/5636/18 позов ОСОБА_1 до Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова про стягнення невиплаченої заробітної плати задоволено, стягнуто з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь ОСОБА_1 33272 грн. заборгованості по заробітній платі за період з січня по серпень 2018 року з розрахунку (4 159 грн. х 8 місяців).

Вказаними судовими рішення було встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з Комунальною 3-ою стоматологічною поліклінікою м. Львова і працює на посаді лікаря стоматолога-терапевта. З 1 серпня 2017 року заробітна плата працівникам поліклініки не нараховується, що унеможливлює отримати довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату.

Також встановлено, що розмір заробітної плати, згідно штатного розпису на 2017 рік, становить 171562 грн. (місячний фонд заробітної плати), кількість штатних посад 41,25, отже заробітна плата одного лікаря стоматолога-терапевта становить 4159 грн.

Однак, з копії трудової книжки ОСОБА_1 16.12.2013 року переведена на 0,25 ставки лікаря стоматолога-терапевта.

Також судом встановлено, що відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, наданих Пенсійним фондом України, ОСОБА_1 у період з вересня 2018 року по травень 2020 року не отримала заробітну плату.

Відтак, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними, оскільки відповідачем порушено право позивача щодо отримання заробітної плати. Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата.

Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 95 Кодексу законів про працю України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що у будь-якому випадку оплата праці при виконанні працівником місячної (годинної) норми праці (обсягу робіт) не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати. При визначенні, чи не є заробітна плата нижчою від мінімальної, до неї не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати.

Згідно п.8 ч.1 ст. 40 Бюджетного Кодексу України розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається Законом про Державний бюджет України.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» було встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 4173 гривні.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» було встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 4723 гривні.

Позивачка подала до суду розрахунок, відповідно до якого сума невиплаченої заробітної плати за період з 01 вересня 2018 року по 31 травня 2020 року становить 90327 грн, з розрахунку: ( ( розмір заробітної плати, згідно із штатним розписом- 4159 грн. Х 4 міс. 2018 року ) + (розмір заробітної плати, гарантований законом за 2019 рік - 4173 грн. Х 12 міс. ) + (розмір заробітної плати, гарантований законом з 01 січня 2020 року по 31.05.2020 року - 4723 грн. х 5 міс.)), а також копію трудової книжки, з якої вбачається, що вона продовжує працювати на посаді лікаря-стоматолога-терапевта на 0,25 ставки.

Суд не приймає до уваги поданий позивачкою розрахунок заробітної плати, яка підлягає стягненню за період з вересня 2018 року по грудень 2018 року у сумі 16636 з розрахунку 4159 Х 4, оскільки 4159 грн. це заробітна плата одного лікаря стоматолога-терапевта, а вона працює не на повній ставці, а на 0,25 ставки, що підтверджується копією її трудової книжки.

Таким чином, за період з вересня 2018 року по грудень 2018 року розмір посадового окладу позивача на посаді стоматолога терапевта становив 4159 грн (4159 Х 0,25 ставки Х 4 міс.), розмір заробітної плати, гарантований законом з 01 січня 2019 року становить 4173,00 грн., а з 01 січня 2020 року - 4723 грн.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Під час розгляду судом даної справи відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів які б свідчили про те, що протягом 2018 2020 років позивачці ОСОБА_1 проводилося нарахування та виплата заробітної плати.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивачка дійсно перебуває у трудових відносинах із відповідачем та з вересня 2018 року по травень 2020 року, відповідач не проводиться їй нарахування та виплату гарантованої законом мінімальної заробітної плати, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2018 року по травень 2020 року у розмірі 77850 грн., з розрахунку: ((4159 грн. /розмір заробітної плати, відповідно до штатного розпису / х 4 місяці ( вересень-грудень 2018 року) х 0, 25 ставки + (4 173 грн. /мінімальний розмір заробітної плати, гарантований законом / х 12 місяців січень-грудень 2019 року) + (4 723 грн. / мінімальний розмір заробітної плати, гарантований законом / х 5 місяців січень-травень 2020 року)).

Також, керуючись положеннями статті 141 ЦПК України, суд вважає, що на відповідача слід покласти сплату судового збору на користь держави.

На підставі наведеного та керуючись ст.2, 12, 81, 89, 141, 263- 265, 280, 282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь ОСОБА_1 77850 грн. (сімдесят сім тисяч вісімсот п`ятдесят) грн. заборгованості по заробітній платі за період з вересня 2018 року по травень 2020 року.

В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь держави 840 гривень 80 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог п.п. 15.5.Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

При цьому, у відповідності до вимог п.3 Прикінцевих положень ЦПК під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину. суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Комунальна 3-я стоматологічна поліклініка м. Львова, , місцезнаходження: м.Львів, вул. С.Петлюри, 17.

Суддя: Іванюк І.Д.