ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6869/20 Справа № 181/785/19 Суддя у 1-й інстанції - Юр`єв О. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини шляхом визначення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2019 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини шляхом визначення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини.

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року позов ОСОБА_2 (місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа: орган опіки і піклування Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (юридична адреса: вул. ім. Грушевського, 5, смт. Межова, Дніпропетровської області, ) про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини шляхом визначення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини задоволено частково.

Усунено ОСОБА_2 перешкоди з боку ОСОБА_1 у спілкуванні та участі у вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом:

-встановлення періодичних побачень без присутності матері дитини та третіх осіб в місці його проживання по АДРЕСА_1 , один раз на тиждень у вихідний день - суботу або неділю, за взаємною домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_1 (щодо визначення дня для спілкування - суботи або неділі кожного тижня) та бажанням самої дитини ОСОБА_3 , а також перебуванням її у здоровому стані, з 10.00 години до 16.00 години того ж дня, з можливістю відпочинку на дитячих майданчиках, відвідування парків, скверів, цирку, театрів, бібліотек, виставок, дитячих дошкільних закладів, закладів охорони здоров`я, зоопарків, освітніх закладів, музеїв, закладів харчування, кінотеатрів та інших закладів, які будуть відвідуватись батьком з дитиною спільно, за умови перебування ОСОБА_2 у тверезому стані та дотримання ОСОБА_2 режиму дня та харчування дитини, з обов`язковим її поверненням до місця проживання матері ОСОБА_1 , надавши право батькам дитини за взаємною згодою змінювати порядок та час спілкування з дитиною за їх взаємною згодою;

-отримання інформації у денний час доби в телефонному режимі від матері дитини ОСОБА_1 про погіршення стану здоров`я доньки, зміну її місця проживання.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Судові витрати по сплаті судового збору залишено за позивачем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 , відмовити повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року у справі № 181/785/19 в частині часу встановленого способу його участі у вихованні доньки ОСОБА_3 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року від учасників справи до суду не надходило.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року просить відмовити ОСОБА_2 у задоволенні апеляційної скарги на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року та рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 11 серпня 2016 року, актовий запис №729, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якої записано ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_1 ..

Відповідно до заочного рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області №181/520/18 від 20 червня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення суду набрало законної сили 24 липня 2018 року.

Заочним рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області №181/521/18 від 13 червня 2018 року підтверджується, що з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 травня 2018 року до досягнення донькою повноліття. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Згідно довідки ФГ «Ніка-Ю» та звіту про здійснені відрахування та виплати із заробітної плати ОСОБА_2 утримуються та перераховуються аліменти за постановою серії ВП від 22 травня 2019 року, виконавчий лист №181/521/18, виданий 13 червня 2018 року.

Висновком органу опіки та піклування Межівської РДА Дніпропетровської області №53-162/0/312-19 від 22 лютого 2019 року підтверджується надання дозволу ОСОБА_2 безперешкодно спілкуватися з малолітньою ОСОБА_3 при умові перебування у тверезому стані один раз на тиждень у вихідний день, за домовленістю з матір`ю дитини з 09.00 години по 18.00 годину за сприятливих погодних умов та стану здоров`я дитини.

Письмовим повідомленням Зорянської сільської ради №138 від 28 березня 2019 року підтверджується неодноразове звернення до сільської ради ОСОБА_2 з приводу систематичної відмови ОСОБА_1 у зустрічах з дитиною та нехтуванням висновку про дозвіл на побачення.

Згідно письмового повідомлення органу опіки та піклування Межівської РДА Дніпропетровської області №60-256/0/312-19 від 23 березня 2019 року ОСОБА_2 роз`яснено про рекомендаційний характер висновку органу опіки та піклування, який не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків. Правові наслідки настають в процесі розгляді справи у суді після оцінки всіх доказів, у тому числі й висновку органу опіки та піклування про встановлення годин для зустрічей.

Довідкою виконкому Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області №69 від 11 березня 2019 року підтверджується, що ОСОБА_2 проживає по АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_4 та батьком ОСОБА_5 .

Згідно довідки КНП «Центр первинної допомоги медико-санітарної допомоги» Межівської селищної ради Слов`янська амбулаторія загальної практики-сімейної медицини від 08 квітня 2019 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться під наглядом сімейного лікаря Слов`янської АЗПСМ. На «Д» обліку не перебуває, дитини знаходилась на лікування в Слов`янській АЗПСМ амбулаторно з 27 грудня 2018 року по 10 січня 2019 року з0 діагнозом гострий бронхіт, з 05 по 19 березня 2019 року з діагнозом - гострий фарегніт, афтозний стоматит.

Висновком заступника начальника сектору превенції Межівського ВП Синельниківського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області підтверджується проведення з ОСОБА_2 профілактичної бесіди щодо недопущення громадського порядку та вчинення сварок з родиною ОСОБА_6 та колишньою дружиною ОСОБА_1 . В ході бесіди ОСОБА_2 обіцяв поводити себе чемно, не допускати сварок та порушень громадського порядку.

Згідно висновків сектору превенції Межівського ВП Синельниківського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області були неодноразові звернення ОСОБА_1 з приводу її переслідування колишнім чоловіком ОСОБА_2 , який приїздить до дитини в неадекватному стані, висловлює погрози з нецензурною лайкою, принижує її, вчинює сварки з батьками ОСОБА_1 на зауваження не реагує. 22 червня 2019 року ОСОБА_2 винесений терміновий заборонний припис.

Вказані обставини свідчать про наявність постійного конфлікту між батьками дитини, які склались через неприязні стосунки один до одного.

Довідкою КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР №2569 від 08 липня 2019 року підтверджується, що ОСОБА_2 дійсно знаходився на лікуванні з 23 травня по 05 червня 2018 року з діагнозом: Психічні і поведінкові розлади, внаслідок вживання алкоголю.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська №206/364/18 від 26 січня 2018 року підтверджується відмова у задоволенні заяви КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги.

Згідно довідок лікарів психіатра та нарколога КЗ «Тернівська центральна міська лікарня» ДОР від 27 вересня 2019 року ОСОБА_2 на диспансерному обліку не перебуває.

Згідно довідки КЗ «Центральна лікарня» Межівської селищної ради ОСОБА_2 на обліку в лікаря психіатра не перебуває.

З довідок КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР №2569 від 08 липня 2019 року та №3691 від 27 вересня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 дійсно знаходився на лікування в КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР» з 20 по 26 січня 2018 року, з 01 по 22 лютого 2018 року та з 23 травня по 05 червня 2018 року. Діагноз: психічні і поведінкові розлади, внаслідок вживання алкоголю.

Таким чином, позивач є дієздатною особою, не обмежувався та не позбавлений дієздатності за судовим рішенням, вказані докази не свідчать, що на теперішній час позивач може представляти шкоду своїй дитині, проте суд враховує ці докази для як найкращого забезпечення прав дитини при встановленні позивачу часу для спілкування та виховання своєї дитини, виходячи з її віку та потреб.

Згідно висновку психолога арт-терапевта щодо психологічного стану ОСОБА_3 , 27 липня 2016 року, після проведеного дослідження, яке проводилось 20 травня, 06 червня та 23 червня 2019 року виявлено, що показники психічного розвитку розвинені на високому рівні, тобто дитина розвинена відповідно віку. Нервово-психічне напруження має високий рівень. Присутні ознаки негативного психічного стану. Є ознаки порушення комунікації в сім`ї, по відношенню до батька у дівчинки змішані емоції, до матері - позитивні.

Листом сільського голови Зорянської сільської ради №285 від 19 червня 2019 року, який складено на звернення ОСОБА_2 , підтверджується, що ОСОБА_1 проживає разом з донькою ОСОБА_3 у своїх батьків, для дитини створені всі належні умови для проживання, відпочинку та сну, малолітня ОСОБА_3 має все необхідне для розвитку, на момент відвідування дитина була хвора за діагнозом лікаря «Ларингіт». ОСОБА_1 повідомила про невиконання висновку Межівської РДА, оскільки дитина часто хворіє та потребує постійного піклування.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Згідно ч.ч.2,3 ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2, 8 ЦПК України проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положенням ч.ч.1,2 ст.159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що взаємовідносини між позивачем і відповідачем є складними й наявні особисті претензії між сторонами, однак відсутні будь-які факти, що свідчили б про негативний вплив позивача на фізичний, психологічний стан та розвиток дитини, малолітній вік дитини.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент розгляду даної справи дитині виповнилось повних три роки, а тому вимога ОСОБА_2 стосовно спілкування з дитиною під час шкільних канікул є передчасною.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині встановлення більш тривалих зустрічей у робочі дні, на свята, та інших вимог позивача, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені позовні вимоги в цій частині не відповідають інтересам дитини, а саме, через її вік й необхідність стабільної соціальної та психологічної обстановки навколо дитини.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 , що в рішенні суду першої інстанції не зазначено, яким саме чином більш тривалі зустрічі позивача та дитини можуть мінімізувати участь матері у її вихованні, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, судом першої інстанції в повному обсязі з`ясовано всі обставини, необхідні для вирішення спору у даній справі, а доводи ОСОБА_2 викладені в апеляційній скарзі не дають підстав дійти переконання про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а фактично є доводами позову, яким районним судом дана належна правова оцінка.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б беззаперечно підтверджували викладені у позові ОСОБА_2 обставини, а саме факт створення відповідачем останньому перешкод у спілкуванні з дитиною, колегія суддів вважає необґрунтованими, не доведеними та такими, що суперечать наявним в матеріалах справи доказам та встановленим судом першої інстанції обставинам справи.

Твердження ОСОБА_1 , що висновки суду першої інстанції про психічний стан позивача є помилковими, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки жодних доказів того, що на теперішній час позивач може представляти шкоду своїй дитині ОСОБА_1 , ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції не надано.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскарженій частині - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича