Справа № 214/6661/20
2/214/2973/20
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
22 грудня 2020 року м.Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі
головуючого судді Чернової Н.В.,
при секретарі судового засідання Звада Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду при заочному розгляді справи в порядку загального позовного провадженняцивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину майна, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину майна, в якому просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 29,8 кв.м., загальною площею 44,3 кв.м.; стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його користь судові витрати у справі
В обґрунтування позову позивач вказав, що 8 жовтня 1994 року між ним ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстрований м. Кривий Ріг Інгулецького району, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №156. 30 січня 2017 року рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано. У період перебування у шлюбі ними була придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , житловою площею 29,8 кв.м., загальною площею 44,3 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 22.11.2000 року, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Умріхіною К.А. 22.11.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2832.. Право власності на вказану квартиру було зареєстроване на ОСОБА_2 , що підтверджується відміткою КП ДОР «КБТІ» в договорі. У зв`язку з чим, позивач вважаю що квартира АДРЕСА_1 на законних підставах є їхньою із відповідачкою спільною сумісною власністю, та їх частки є рівними. У спірній квартирі він мешкає з моменту її придбання та до даного часу, сплачує належним чином у повному обсязі усі комунальні платежі щодо її утримання. Оскільки юридично право власності на квартиру АДРЕСА_1 , у передбаченому законом порядку за ним не зареєстровано, він мешкає в ній понад 20 років та сплачуючи належним чином усі комунальні платежі, позбавлений можливості зареєструвати своє місце проживання у спірній квартирі.
Враховуючи той факт, що добровільно вирішити питання про розділ вказаної квартири з відповідачкою неможливо, оскільки остання понад 10 років перебуває на заробітках за межами України, він вимушений звернутися до суду із цим позовом.
Ухвалою суду від 19.10.2020 року відкрито позовне провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання на 16.11.2020 року.
Ухвалою суду від 03.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.12.2020 року.
Інших процесуальних дій судом не вчинялось.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, у разі неявки відповідачки, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце слухання справи повідомлялась належним чином шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про її виклик до суду, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надала.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідує, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено.
У зв`язку з цим, з огляду на належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Керуючись п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, суд вважає, що дану справу можливо вирішити на підставі наявних в ній доказів.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини, які регулюються нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України.
Згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим м. Кривий Ріг, Інгулецький район, 07.10.1994 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_3 ) зареєстровано шлюб, актовий запис №156 (а.с.8).
Відповідно до рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. (а.с.9)
Із договору купівлі продажу квартири від 22 листопада 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Умріхіною К.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 2832 вбачається, що ОСОБА_2 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 ( а.с.7).
Відповідно до вимог ч. 3ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 2ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1, 2ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абз. 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року № 11).
Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Таким чином, з урахуванням повно та всебічно з`ясованих обставин, встановлених судом, оцінивши належність, допустимість, а також, достатність доказів, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, приймаючи до уваги, що придбана в період знаходження у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , спірна квартира АДРЕСА_1 є їх спільною сумісною власністю, та виходячи з рівності часток кожного з них на спірне майно, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони є законними, обґрунтованими та належним чином доведеними.
Також, враховуючи повне задоволення позовних вимог, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з відповідачки сплачений ним судовий збір у загальному розмірі 840,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.13, ч.1 ст.81, ч.1 ст.141, ч.2 ст.247, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину майна задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 29,8 кв.м., загальною площею 44,3 кв.м.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 840 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Після набрання рішенням суду законної сили, видати виконавчий лист для пред`явлення на виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його ухвалення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення виготовлено 04 січня 2021 року.
Сторони по справі:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
відповідачка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Суддя Н.В.Чернова