Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/686/20
Провадження № 2/945/550/20
РІШЕННЯ

Іменем України

02 вересня 2020 року

Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Шаронової Н.О., за участю: секретаря судового засідання Куртія О.Ф.; позивача ОСОБА_1 ; представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,-

встановив:

29 квітня 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (далі - відповідач) про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якоївідкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка, площею 6,03 гектарів, яка розташована на території Михайлівської (стара назва - Улянівської) сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення сільськогосподарського виробництва. Зазначена земельна ділянка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії I - МК № 033570.

За життя, 08 серпня 2005 року, ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу за реєстровим № 648, яким заповіла належну їй земельну ділянку ОСОБА_1 .

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначає, що на момент складання ОСОБА_3 заповіту від 08 серпня 2005 року, прізвище позивача було ОСОБА_1 , при цьому, 08 березня 2008 року позивач уклала шлюб із ОСОБА_4 та змінила дівоче прізвище на ОСОБА_1 .

Також позивач ОСОБА_1 вказує на те, що після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , вона фактично прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця, оскільки з травня 2005 року до часу відкриття спадщини проживала із спадкодавцем; здійснювала за нею догляд.

При цьому, постановою приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лактіоновою С.А. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не подано заяви до нотаріального органу про прийняття спадщини протягом шести місяців і вона вважається такою, що не прийняла спадщину.

Оскільки у позивача відсутня можливість вирішення спору у позасудовому порядку, він просить встановити факт прийняття ним спадщини, до складу якої увійшла земельна ділянка, площею 6,03 гектарів, розташована на території Михайлівської (стара назва - Улянівської) сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення сільськогосподарського виробництва та визнати за ним право власності на вказану вище земельну ділянку.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали позов та просили задовольнити його у повному обсязі.

Представник відповідача Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області у судове засідання не з`явився, при цьому 26.08.2020 відповідач подав суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі його представника. Раніше у заяві, яка подана до суду 03.06.2020, відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі і також просив проводити розгляд справи без участі представника відповідача.

Заслухавши в судовому засіданні позивача ОСОБА_1 , допитану як свідка, в порядку ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), та її представника ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_5 , дослідивши наявні у справі письмові докази, суд дійшов такого.

08 серпня 2005 року ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 , яка змінила дівоче прізвище ОСОБА_1 на прізвище ОСОБА_1 під час укладення 08 березня 2008 року шлюбу із ОСОБА_4 , земельну ділянку розміром 6,03 гектарів, розташовану на території Михайлівської (стара назва - Улянівської) сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лактіоновою Світланою Анатоліївною та зареєстровано в реєстрі за № 648 (а.с. 10 -12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла у віці 74 років у с. Улянівка, Миколаївського району Миколаївської області (а.с. 9).

Позивач ОСОБА_1 - є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 (а. с. 09 - 12).

У матеріалах справи міститься копія Державного акту на право приватної власності на землю, відповідно до якого земельна ділянка площею 6,03 гектари, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Улянівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, надана ОСОБА_3 на підставі рішення 18 сесії 23 скликання Улянівської сільської Ради народних депутатів від 31 січня 2001 року № 13.Вказаний Державний акт на право приватної власності на землю виданий ОСОБА_3 22 лютого 2001 року та зареєстрований в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 1456(а. с. 7).

Постановою Верховної Ради України від 12 травня 2016 року № 1353-VIII "Про перейменування деяких населених пунктів" перейменовані деякі населені пункти та райони, у Миколаївській області село Улянівка Миколаївського району на село Михайлівка.

Як слідує з Інформаційної довідки Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 60377146 від 30 травня 2020 року, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 спадкова справа не відкривалася. Отже, інших спадкоємців, які б мали намір звернутися до нотаріального округу з питанням оформлення свого спадкового права після смерті ОСОБА_3 , крім позивача ОСОБА_1 немає (а. с. 38-39).

При цьому, 16 березня 2017 року приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лактіонова Світлана Анатоліївна винесла постанову про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 протягом шести місяців не подала до нотаріального органу заяви про прийняття спадщини, вважається такою, що не прийняла спадщину (а. с. 8).

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з положеннями ст. 1217 ЦК України визначено порядок спадкування за законом та за заповітом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1 та 2 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з положеннями ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника.

Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун.

Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Згідно з положеннями ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом на вказану вище земельну ділянку, площею 6,03 га, після смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_1 повинна була прийняти спадщину після смерті ОСОБА_3 шляхом постійного проживання з нею на час смерті або ж шляхом подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини на протязі шести місяців після смерті спадкодавця (ст. 1268-1270 ЦК України).

В той же час, офіційних документів які б підтверджували, що ОСОБА_1 була зареєстрована з ОСОБА_3 на час її смерті немає.

Відповідно до положень ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи і про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Також, у ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначено які справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення розглядає суд, однак цей перелік не є вичерпним, оскільки частиною 2 цієї статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , допитана як свідок, в порядку ст. 234 ЦПК України, та свідок ОСОБА_5 , підтвердили, що ОСОБА_1 постійно проживала за адресою АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_3 , яка померла, з 2005 року по день смерті останньої. ОСОБА_1 здійснювала догляд за хворою ОСОБА_3 та здійснила її поховання.

Також з довідки Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області вбачається, що ОСОБА_1 проживала за адресою: АДРЕСА_1 , разом з бабусею ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 місце проживання на час смерті було за адресою: АДРЕСА_1 з 19.05.2005 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та здійснювала догляд за нею (а.с. 13).

Отже, на час своєї смерті ОСОБА_3 проживала постійно з ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , а відтак ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину.

Встановлення цього факту необхідно для оформлення спадщини позивачем ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 .

Обставин, що спростовують цей факт в судовому засіданні не виявлено, а встановлення даного факту необхідно позивачу для оформлення спадщини.

Враховуючи викладене вище, суд вважає вимоги позивача в цій частині обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, суд дійшов такого.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, п. 1) ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Крім цього, згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд вважає, що звернення до суду із указаними вимогами є передчасним, оскільки права позивача в цій частині не порушені і позивач не втратила можливість оформлення спадкового права у позасудовому порядку, шляхом звернення до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

За таких обставин, суд постановив відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову.

З огляду на викладене вище, в частині вимог про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. 4 ст. 206, ст. ст. 258, 259, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,- задовольнити частково.

Встановити факт, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с. Новогригорівка, Миколаївського району Миколаївської області (зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; номер і серія паспорта НОМЕР_2 ), прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 74 років у с. Улянівка, Миколаївського району Миколаївської області.

В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Н. О. Шаронова

Повне рішення складено 07 вересня 2020 року