Справа № 522/8151/15-ц
Провадження № 6/522/791/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

за участі секретаря судового засідання Шеян І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі заяву представника ТОВ «Інвест Фінанс Україна» - Мартинюк А.Ю. про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання в цивільній справі за позовною заявою ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Приморського районного суду від 17 липня 2015 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» суму заборгованості за кредитним договором №10.1/641А від 12 червня 2008 року, у сумі 13943 (тринадцять тисяч дев`ятсот сорок три) долари США, 38 центів..

До суду 16.09.2020 року надійшла заява представника ТОВ «Інвест Фінанс Україна» - Мартинюк А.Ю. про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку на їх пред`явлення, відповідно до якої зазначено, що на теперішній час у заявника відсутні виконавчий лист № 522/8151/15-ц, у зв`язку із тим, що вказаний виконавчий лист втрачений під час передання документів від первісного стягувача до заявника, у зв`язку з чим заявник позбавлений можливості скористатися своїм правом на справедливий суд та звернутися до органів примусового виконання рішень з метою виконання судового рішення.

Учасники справи у судове засідання 06 жовтня 2020 року не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку його пред`явлення підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.17.4 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Судом встановлено, що 17 липня 2015 року Приморським районним судом м. Одеси ухвалене рішення за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» суму заборгованості за кредитним договором №10.1/641А від 12 червня 2008 року, у сумі 13943 (тринадцять тисяч дев`ятсот сорок три) долари США, 38 центів. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» судові витрати у сумі 3268,69 гривень за сплачений судовий збір.

Приморським районним судом м. Одеси видані виконавчі листи за вказаним рішенням.

24 січня 2019 року між ПАТ «БАНК ПЕТРОКОМЕРЦ-УКРАЇНА» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК ПЕТРОКОМЕРЦ-УКРАЇНА» Тімоніним Олександром Олексійовичем та ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС УКРАЇНА» укладено договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «БАНК ПЕТРОКОМЕРЦ-УКРАЇНА» відступило ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС УКРАЇНА» право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 10.1/641 А, у зв`язку з чим ухвалою суду від 03 лютого 2020 року замінено у виконавчому провадженні стягувача Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» відкритого на підставі виконавчого листа № 522/8151/15-ц виданого на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на його правонаступника ТОВ «Інвест Фінанс Україна».

Заявник в заяві про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення зазначив, що вказаний виконавчий лист втрачений під час передання документів від первісного стягувача до заявника, у зв`язку із чим заявник звернувся до суду з зазначеною заявою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно ч. 2 ст. 433 ЦПК України, заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

05 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно п. 17.4 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно вимог п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, обов`язковість рішень суду є одною із основних засад судочинства, отже невиконання судового рішення є порушенням норм Конституції України, які є нормами прямої дії.

При цьому, слід зазначити, що виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі порушених прав стягувача, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Суд звертає увагу, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції, Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, звернення до виконання судових рішень здійснюється з урахуванням положень Закону України "Про виконавче провадження", а також інших актів законодавства. Виконавчі документи, що надсилаються судом на адресу органів державної виконавчої служби, мають відповідати вимогам, установленим ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Звернення до виконання судових рішень покладається на суд, що розглянув справу у першій інстанції. Вироки, рішення, ухвали та постанови суду звертаються до виконання після того, як вони набрали законної сили, та повернення справи до суду першої інстанції після апеляційного або касаційного розгляду, крім випадків негайного їх виконання. Усе листування щодо звернення до виконання вироків, рішень, ухвал і постанов покладається на апарат суду.

У справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» зазначено, що право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню (рішення Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України, nо.38773/05, від 26.07.2012 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. У контексті вищезазначеного, суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Суду у справі Глоба проти України, по. 15729/07, від 05.07.2012).

Отже, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України»).

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що оскільки рішення суду до теперішнього часу не виконане, виконавчі листи втрачені не з вини заявника, а у зв`язку з недбалістю виконавчої служби, що призвело до втрати виконавчих листів, тому заява про поновлення строку на пред`явлення виконавчих листів та видачу їх дублікатів підлягає задоволенню у повному обсязі.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви.

Керуючись ст. ст. 247, 433, п. 17.4 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ТОВ «Інвест Фінанс Україна» - Мартинюк А.Ю. про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання в цивільній справі за позовною заявою ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити.

Поновити ТОВ «Інвест Фінанс Україна» пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 522/8151/15-ц, виданого на підставі рішення від 17 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Видати ТОВ «Інвест Фінанс Україна» дублікат виконавчого листа № 522/8151/15-ц, виданого на підставі рішення від 17 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду виготовлено 12 жовтня 2020 року.

Суддя: Ю.Б. Свячена