Справа № 182/7915/18
Провадження № 2-п/0182/42/2020
У Х В А Л А

Іменем України

09.10.2020 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» були задоволені та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість по кредиту в сумі 19 547 грн. 57 коп. (яка складається з: 13 449, 11 грн. заборгованість по кредиту; 7 583, 95 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 13 596, 29 грн. пеня; 250, 00 грн. штраф (фіксована частина); 1 731, 47 грн. штраф (процентна складова) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 грн. 00 коп. А всього 19 547 грн. 57 коп.

28 вересня 2020 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд вищевказаного рішення, оскільки заявник вважає, що воно ухвалено з порушенням норм чинного законодавства, виходячи з наступних обставин. Про існування даного рішення йому стало відомо 31 серпня 2020 року, в той момент, коли ним було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження № 60133177, а також постанову про накладання арешту на його майно. Одразу після цього він звернувся до Нікопольського міськрайонного суду з заявою про видачу йому рішення суду, яке ним було отримано 07 вересня 2020 року. Ознайомившись з повним текстом заочного рішення від 29 січня 2019 року про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором у розмірі 36 610 грн. 82 коп. (тридцять шість тисяч шістсот десять грн. 82 коп.), він вважає, що судом не досліджено всіх суттєвих обставин справи. В зв`язку з відсутністю у судовому засіданні він був позбавлений можливості захищати свої права і інтереси та надати докази, документи, які мають істотне значення для вирішення справи, тому рішення підлягає перегляду, виходячи з того, що про призначене судове засідання на 29 січня 2019 року його належним чином повідомлено не було. При цьому, в ухвалі Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2018 року було зазначено, що провадження в даній справі здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали. Як вказано в заочному рішенні, «відповідач в судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином судовою повісткою з поштовим повідомленням, які повернулись за сплином терміну зберігання. Відповідно до ст. 131 ЦПК України повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою». З таким висновком суду не погоджується, оскільки жодного поштового повідомлення, ухвали суду, судової повістки, в тому числі, й позовної заяви з додатками від суду йому не надходило та до моменту отримання копії заочного рішення він взагалі не знав про існування даної справи. Таким чином, у справі відсутні підтвердження належного повідомлення його, як Відповідача про дату та час судового розгляду. Факт не вручення судової повістки та заочного рішення підтверджено копією поштових конвертів, повернутих до суду 06 грудня 2018 року та 25 березня 2019 року, з відміткою про закінчення строку зберігання. Отже, оскільки він не знав про існування судового процесу, то не міг виконати вимогу ст.131 ЦПК України, згідно якої учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Більше того, зі змісту ч.8 ст.128 ЦПК України випливають конкретні відмітки, які мають робитись щодо судових повідомлень особами, які здійснюють їх поштову доставку у вигляді рекомендованих листів. В обґрунтування вищевикладеного посилається на ухвалу ВСУ від 23 січня 2019 року, в якій зазначено, що існує проблема у повідомленні учасників процесу зі сторони «Укрпошти», а також констатував, що законодавство не передбачає відмітки «за закінченням встановленого строку зберігання» як причини невручення судового повідомлення: «Подібна відмітка не дає суду обґрунтованих процесуальних підстав для визначення факту належного повідомлення сторони у судовій справі, зокрема, не визначає чи адресат відмовився від отримання судового повідомлення, чи адресат відсутній, чи особа, якій адресовано судову повістку, не виявлена в місці проживання». Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, відповідно до судової практики Верховного суду, якщо особа не була присутня під час розгляду справи, а судові повістки поверталися поштою за сплином строку зберігання, то ця обставина є поважною для перегляду заочного рішення суду. Таким чином, заявник вважає, що не був присутнім в судовому засіданні 29 січня 2019 року, судових повідомлень про розгляд зазначеної цивільної справи не отримував, докази про отримання судової повістки в матеріалах справи відсутні, тобто він не був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, у зв`язку з чим не реалізував своє право на заперечення проти позову. Крім цього, заявник в заяві про перегляд заочного рішення викладає свої обґрунтування та заперечення проти позовних вимог та вказує, що в матеріалах справи відсутні докази укладання кредитного договору. Так, позивач стверджує, що між сторонами було підписано заяву б/н від 25 січня 2008 року, відповідно якої було надано кредит у розмірі 500 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В якості підтвердження викладених у позовній заяві обставин посилається на копію заяви позичальника, Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою», Витяг з Тарифів Банку, розрахунок заборгованості. Але з наданих банком копій документів, а саме: з заяви від 25 січня 2008 року неможливо встановити ні номера платіжної картки, ні строк її дії, ані дату підписання. Заява не містить даних про розмір наданого кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, стягнення штрафів, пені та інших платежів. Позивачем не надано жодного доказу строку дії картки, з яким повинен пов`язуватися строк дії укладеного між сторонами договору, що унеможливлює встановлення строку дії договору та перевірити вірність застосування позивачем до спірних правовідносин умов такого договору при визначенні заборгованості станом на 19 серпня 2018 року. Будь - яких доказів на підтвердження видачі банком кредитної картки, її номеру, зарахування на цю картку суми кредиту у розмірі 500 грн., відкриття рахунків на ім`я відповідача (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо) позивачем до позовної заяви не надано. Оскільки банком не доведений факт прийому-передачі та отримання кредитної картки, то позивач не може підтвердити законність вимог про стягнення заборгованості. Роздруківка витягу з Тарифів із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Саме по собі підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку не є доказом укладання договору кредиту та не свідчить про намір його укласти в майбутньому. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки, пені, штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Наявні в матеріалах справи Умови та Правила надання банківських послуг стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, але не мають підпису позичальника та не зазначено період їх дії. Зазначення в заяві про ознайомлення з Умовами та Правилами, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на яку вказує Банк. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил. Отже, аргументи представника позивача про те, що, підписуючи заяву, відповідач підтвердив, що ознайомлений з Умовами, є необґрунтованими з вищенаведених підстав. Надана копія заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанку» від 25 січня 2008 року не є належним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України, укладення договору про надання банківських послуг використання кредитної картки та як у ній відсутні дані про істотні умови кредитного договору. У зв`язку з тим, що заявник як відповідач не мав можливості взяти участь особисто, чи через представника у судовому розгляді, він не зміг скористатися правами, передбаченими ст.ст.43, 31 ЦПК України, а саме: подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, приймати участь у вивченні доказів, що є важливими і мають значення для справедливого розгляду справи. Проте, рівноправність сторін обумовлено принципами диспозитивності, змагальності, обов`язком суду використовувати всі можливості для всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього з`ясування усіх обставин справи. Завдання правосуддя в однаковій мірі поширюються як на позивача, так і на відповідача. Суд зобов`язаний забезпечити захист порушених прав поза залежністю від того, чи займає особа в процесі положення позивача або відповідача. Усі ці питання можливо вирішити тільки у судовому засіданні. Крім того, оскільки до моменту отримання копії заочного рішення він як відповідач не усвідомлював наслідків існування позову, з об`єктивних причин він був позбавлений можливості надати суду свої заперечення. В свою чергу, оскільки факти, на які він посилався б у своїх запереченнях судом не досліджувалися, вказані обставини суттєво впливають на обґрунтованість рішення та його суть. Враховуючи те, що він, як відповідач позов не визнає та має намір подати до суду свої заперечення, при цьому, умисне ухилення від явки до суду суперечило б його власним інтересам, з урахуванням наведеного вище, вважає, що є всі підстави для скасування заочного рішення суду та призначення справи до розгляду, оскільки суд не дослідив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Таким чином, ОСОБА_1 просить суд поновити строк для подання заяви про перегляд заочного рішення, переглянути заочне рішення, яке ухвалене Нікопольським міськрайонний судом Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року, скасувати та призначити справу для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи та матеріали заяви про перегляд заочного рішення, у їх сукупності, вважає, що вимоги заявника про скасування заочного рішення не обґрунтовані, обставини, викладені в заяві, не підтверджуються наявними в матеріалами справи доказами.

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно із положеннями ст.285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і не повідомлення їх суду, посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Як встановлено судом, 18 жовтня 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.2-4). Згідно із вимогами ч.6 ст.187 ЦПК України, суддя 19 жовтня 2019 року звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. Згідно отриманої відповіді на запит суду, ОСОБА_2 з 09 червня 2009 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.38). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2018 року по даній справі відкрито провадження з призначенням до судового засідання та відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.39-40). Відповідач ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву не скористався. Конверт, який був направлений за адресою останнього відомого його місця проживання, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.41). Тому, у відповідності до ст.131 ЦПК України, вищевказане дає суду підстави вважати, що повістка про виклик до суду була доставлена та свідчить про те, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи. У відповідності до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Тому, на підставі викладеного, Нікопольським міськрайонний судом Дніпропетровської області 29 січня 2019 року було ухвалено рішення про стягнення на користь Акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк з ОСОБА_1 заборгованість по кредиту в сумі 19 547 грн. 57 коп. (яка складається з: 13 449, 11 грн. заборгованість по кредиту; 7 583, 95 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 13 596, 29 грн. пеня; 250, 00 грн. штраф (фіксована частина); 1 731, 47 грн. штраф (процентна складова) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 грн. 00 коп. А всього 19 547 грн. 57 коп. (а.с.43-44).

Відповідно до ст.288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи, тобто докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Скасування заочного рішення можливе за наявності обставин: поважні причини неявки в судове засідання, про які відповідач не зміг завчасно повідомити суд; наявність доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та можуть вплинути на ухвалене заочне рішення.

Поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини (наприклад, неотримання судової повістки про виклик до суду), що об"єктивно перешкоджають явці до судового засідання, які безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання. Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них заочне рішення скасуванню не підлягає.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів даної цивільної справи, суд прийняв заходи для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи по суті, виходячи із вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України та ч.8 ст.128 ЦПК України, згідно з якими, судові повістки надсилаються фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку; днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Матеріалами справи підтверджено, що на час ухвалення заочного рішення судові повістки про виклик відповідача із зазначенням місця, дати та часу розгляду справи направлялись за останньою відомою адресою: АДРЕСА_1 . Однак, вручено не було, зокрема, у зв`язку з закінченням терміну зберігання, при цьому, у відповідності ст.131 ЦПК України, повістка судом вважається доставленою. Тобто, суд приходить до висновку, що ним було вжито всі можливі та передбачені процесуальним законодавством заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду даної цивільної справи по суті і перешкоди для заочного розгляду справи були відсутні. Судом не приймаються до уваги посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що заочне рішення підлягає скасування з тієї причини, що представником банку при подачі позовної заяви до суду використовувались докази, в тому числі, «Умови та правила», які не є складовими кредитного договору. Дані посилання є безпідставними, оскільки відповідач не був позбавлений можливості звернутися до суду за захистом свого права, шляхом визнання вищевказаних умов та правил нікчемними. Всі доводи відповідача щодо безпідставності позовних вимог ґрунтуються виключно на переоцінці доказів та припущеннях, відповідачем не повідомлено суду істотних обставин, які мають значення для вірного вирішення справи. Тобто, фактично заява про перегляд заочного рішення зводиться до того, що заявник зі змістом рішення не згоден, а тому всі його посилання в заяві як нав підставу для задоволення заяви про перегляд заочного рішення, судом до уваги не беруться. Встановлення факту правильного чи неправильного застосування судом першої інстанції матеріальних чи процесуальних норм при вирішенні справи належить до компетенції судів апеляційної інстанції.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, а також те, що всі посилання в заяві про скасування заочного рішення фактично зводяться до незгоди з рішенням суду, до переоцінки доказів, які були досліджені судом, суд вважає, що заяву про перегляд заочного рішення від 29 січня 2019 року слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.280, 288, Цивільно-процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - залишити без задоволення.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал