МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2020 р. Справа №370/1311/20

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Тандира О.В., розглянувши у приміщенні суду у смт Макарів Київської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справу за позовом

ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Живаги Олександра Васильовича, до ОСОБА_2 , третя особа - Макарівська селищна рада Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , (далі - відповідач), вказавши третьою особою Макарівську селищну раду, в якому посилаючись на вимоги ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, просив визнати відповідача такими, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 26.04.2018 року йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

За умовами п. 10 зазначеного договору купівлі-продажу квартири продавці, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зобов`язувались до 28.04.2018 року повністю звільнити продану квартиру. Окрім того, в усній домовленості було досягнуто згоди про те, що вказані особи зобов`язуються знятись із реєстраційного обліку у вказаній квартирі. При цьому ОСОБА_3 разом з малолітньою дитиною знялась з реєстрації, а відповідач ОСОБА_2 по даний час залишається бути зареєстрованим за вказаною адресою, що порушує права позивача, як власника майна щодо вільного користування та розпорядження своїми майном, а також позбавляє можливості, зокрема щодо оформлення житлової субсидії.

Тож свої позовні вимоги про втрату відповідачем права користування вказаним житловим приміщенням позивач пов`язує з припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла та членів його сім`ї.

Ухвалою суду від 24.06.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копія ухвали суду від 24.06.2020 року та позовна заява з додатками відповідачу надсилались за адресою реєстрації, проте поштове відправлення №532 (а.с. 17) повернулось до суду без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання», у зв`язку з чим відповідач про розгляд справи був повідомлений відповідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на веб-сайті Судової влади, яке було розміщене 08.09.2020 року (а.с. 18-20), а тому з опублікуванням даного оголошення особа вважається повідомленою про час і місце розгляду справи. Протягом встановленого судом строку відповідач відзиву на позов не подав, будь-яких заяв чи клопотань до суду не заявляв, а тому суд розглядає справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 26.04.2018 року приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Корнієвською Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №648, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - продавці, передали у власність ОСОБА_1 - покупцю квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Своє право власності на вказану квартиру ОСОБА_1 , зареєстрував відповідно до вимог закону, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №122134194 від 26.04.2018 року (а.с. 8).

Як вбачається з відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області, що була надана на запит суду у відповідності до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Між сторонами склались правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України та Житловим кодексом УРСР.

При цьому, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла і членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їхні діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 05 листопада 2014 року під час розгляду справи № 6-158цс14, право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Отже з аналізу вище наведених норм закону, можна зробити висновок, що втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла, таким чином після переходу права власності на квартиру припинилося і право користування квартирою відповідача.

Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу квартири від 26.04.2018 року, та після переходу права власності на квартиру від відповідача ОСОБА_2 до позивача ОСОБА_1 , припинилося і право користування квартирою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та членів його сім`ї; новий власник вважає, що своєю реєстрацією відповідач порушує його право користування та розпорядження власністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 5, 76-81, 83, 95, 247, 265, 141, 354-355 ЦПК України суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Живаги Олександра Васильовича, до ОСОБА_2 , третя особа - Макарівська селищна рада Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 840,80 грн., судових витрат зі сплати судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати складання повного його тексту, через Макарівський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 08.10.2020 року.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Макарівська селищна рада Київської області, , адреса: 08001, смт Макарів Макарівського району Київської області, вул. Д. Ростовського, 30.

Суддя О.В. Тандир