ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

01 жовтня 2020 року м. Харків

Справа № 639/1419/19

Провадження № 22-ц/818/4336/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кругової С.С.,

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання : Каплоух Н.Б.,

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання свідоцтва про права на спадщину за законом недійсним та визнання права власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 червня 2020 року, ухвалене суддею Єрмоленко В.Б., -

в с т а н о в и в :

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 17 червня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання свідоцтва про права на спадщину за законом недійсним та визнання права власності відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 червня 2020 року та справа призначена до апеляційного розгляду.

Разом з тим встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 липня 2020 року справу № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, за зустрічним позовом про встановлення факту непроживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, за касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Рівненської області від 29 травня 2018 року передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, яка ухвалою від 8 вересня 2020 року прийняла вказану справу до розгляду (провадження № 61-39308сво18).

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що наявні підстави для зупинення провадження у справі, враховуючи таке.

Відповідно до частини 4 статті 263 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св18) за позовом про визнання договору дарування житлового будинку частково недійсним та визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що позивач належними та допустимими доказами не довів факт прийняття спадщини після смерті матері, а саме факт фактичного проживання разом із спадкодавцем на час його смерті, і, як наслідок, факт порушення своїх прав оскаржуваним договором дарування.

При цьому, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у вказаній справі виходив із того, що державна реєстрація позивача у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті матері за адресою реєстрації, оскільки документально спростована належними та допустимими доказами, а саме довідками органу місцевого самоврядування.

Однак, вирішуючи спір за подібних обставин, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов протилежного висновку.

Так, у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 360/2312/16-ц (провадження № 61-5221св18) за позовом про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на частину спадкового домоволодіння, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що саме реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про «автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини».

При цьому зазначено, що спадкоємцю достатньо звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і надати паспорт із реєстрацією за місцем проживання спадкодавця, і нотаріус буде вважати цього спадкоємця таким, що прийняв спадщину.

Зазначене свідчить про застосування судом касаційної інстанції у різних складах принципово різного підходу для вирішення справ, що випливають з одних і тих правовідносин, у яких один і той же предмет спору, і які врегульовані одними і тими ж нормами матеріального права, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці їх розгляду Верховним Судом.

Ухвалення протилежних чи суперечливих судових рішень, особливо судом вищої інстанції, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналіз викладених правових висновків у наведених прикладах свідчить про існування різного підходу до вирішення схожих справ, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці розгляду подібних спорів Верховним Судом.

Матеріали справи свідчать про те, що звертаючись до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: не проживання відповідача за місцем реєстрації в кв. АДРЕСА_1 за період з 1996 р. по 31.12.2018 р.позивач посилався на те, що квартира належала сім`ї на праві спільної сумісної власності. У вересні 1996 року відповідач ОСОБА_2 одружилась та переїхала постійно проживати до чоловіка за іншою адресою: АДРЕСА_2 , але реєстрація місця проживання залишилася колишня. Свої обов`язки з утримання належної частки квартири ОСОБА_2 не виконувала, обов`язкові комунальні платежі не сплачувала, в проведенні поточних ремонтів участі не приймала. Відповідач ОСОБА_2 до батьків навідувалася дуже рідко, не піклувалася, матеріальної допомоги не надавала.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частку квартири. Позивач, його мати ОСОБА_4 та ОСОБА_2 прийняли спадщину як спадкоємці, які постійно проживали із спадкодавцем відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України та отримали по 1/12 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом за реєстровим номером 3-629.

12.12.2016 померла мати позивача ОСОБА_4 , після смерті якої сторони звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

Звертаючись з позовом ОСОБА_1 зазначав, що відповідач ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/12 частини квартири АДРЕСА_1 , всупереч нормам закону, так як не проживала в спірній квартирі на момент смерті батька, а була тільки зареєстрована за зазначеною адресою.

У зв`язку з чим звернувся до суду з позовом про встановлення факту про не проживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем батьком ОСОБА_3 на момент його смерті, також просив скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на вказану частку спірної квартири.

Отже, вирішення справи залежить від правильного вирішення питання про прийняття спадкоємцями спадщини, а саме від встановлення факту проживання зі спадкодавцями.

Колегія суддів вважає, що наявні підстави для зупинення провадження у справі через неоднакове застосування частини третьої ст. 1268 ЦК України у подібних правовідносинах.

Відповідно до пункту 10 частини 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини 1статті 252 цього кодексу - до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у даній справі до закінчення перегляду цивільної справи № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) в касаційному порядку.

Керуючись ст. 252 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання свідоцтва про права на спадщину за законом недійсним та визнання права власності зупинити до розгляду Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду цивільної справи № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18).

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - С.С. Кругова

Судді - А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова

повний текст постанови

складено 05 жовтня 2020 року