Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2020 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Суходольського О.М.

за участі секретаря Культенко Н.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди-

в с т а н о в и в:

До Черкаського районного суду Черкаської області звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 80000грн. Та понесені нею судові витрати на загальнгу суму 3340,80грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 06 вересня 2018 року о 07:20 год. в м. Черкаси по вул. Першотравневій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Шкода Октавія, д.н.з. НОМЕР_1 , виконуючи маневр повороту ліворуч, не переконався в безпеченості маневру, не врахував дорожньої обстановки та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 який рухався в попутному напрямку, чим відповідач торушив п.п. 2.3б, 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, за що передбачена ідповідальність за ст. 124 КУпАП.

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 13.08.2019 року у справі №707/117/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП.

В момент ДТП позивач знаходилась в автомобілі ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, які стали наслідками ушкодження здоров`я, погіршення загального самопочуття та стану здоров`я, постійні головні болі запаморочення напруження відносин в родині. Вказані обставини призвели до тяжких вимушених негативних змінах в житті позивача і життєвих стосунках з рідними та близькими, зокрема, що найтяжче, - погіршення відносин з родиною внаслідок необхідності витрачати кошти із сімейного бюджету на оплату лікування. Позивачем було порушено нормальних життєвих зв`язків з оточуючими та нормального життєвого ритму. Зазначені обставини, в які була поставлена ОСОБА_1 неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 , та спричинені внаслідок цього психологічні страждання потягли за собою вкрай негативні наслідки для її самопочуття і здоров`я. Враховуючи вище вказане позивач просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 80000грн. та судові витрати.

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 07.09.2020 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.

Відповідач проти позову заперечив та 06.10.2020 року надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 06.09.2018 року відбулася ДПТ за участі двох водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Працівниками поліції на двох водіїв було складено протоколи про адміністративне правопорушення. Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 31.07.2019 року провадження у справі про адмінстративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП, вчинене ОСОБА_2 закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 12.03.2019 року по справі № 707/117/19 було призначено судову авто технічну експертизу.

Відповідно до висновку експерта Черкаського науково-дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України за № 4/201 від 3 1.05.2019 року: в дорожній обстановці, яка склалася на момент дорожньо-транспортної пригоди, в діях водія автомобіля ВАЗ-21099, державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам пп. 10.1, 14.2 б ПДР України та вимогам дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», які з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, і для виконання яких, він перешкод технічного характеру, згідно наданих на дослідження матеріалів, не мав, У діях водія автомобіля Шкода Октавія, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 ПДР України, однак, з технічної точки зору, вказані невідповідності не знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, оскільки при своєчасному застосуванні екстреного гальмування водієм автомобіля ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_3 без зміни напрямку свого руху, при максимально дозволеній швидкості руху на даній ділянці дороги 40 км/год., контактування між вказаними транспортними засобами не мало б місця.

Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 14-176 цс 18 зазначено, що згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. А тому на підставі вказаного, зазначає, що у даному випадку позивач мала б звернутися до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування, як це передбачено чинним законодавством України, адже в силу закону обсяг відповідальності страхувальника (відповідача ОСОБА_2 ) обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав вказаних у відзиві.

До початку розгляду справи, 07.10.2020 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій вимоги позовної заяви ОСОБА_1 підтримала у повному обсязі та зазначила, що обставини відмови у задоволені позовних вимог, вказаних у відзиві ОСОБА_2 є не обгрунтованими та безпідставними. Позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.

Дослідивши надані позивачем письмові докази, наданий відповідачем відзив, , суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно дост. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судом встановлено, що 06.09,2018 року о 07 год. 20 хв. по вул. Першотравневій в м. Черкаси, ОСОБА_2 керуючи автомобілем Шкода Октавія, державний номерний знак НОМЕР_1 , виконуючи маневр повороту ліворуч, не переконався в безпечності маневру, не врахував дорожньої обстановки та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками.

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 31.07.2019 року провадження по справі про адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП, вчинене ОСОБА_2 закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП. Постанова суду набрала законної сили 13.08.2019 року та вказаною постановою фактично встановлено порушення ОСОБА_2 вимог п.п.2.3б, 10.1, 10.4 ПДР України, що стало однією з причин виникнення і настання даної ДТП і знаходиться у прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали в результаті ДТП.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно наданої позивачем медичної документації, зокрема виписок з історії хвороби та копії медичної картки амбулаторного хворого, вбачається що ОСОБА_1 , яка була пасажиром автомобіля ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , отримала тілесні ушкодження внаслідок ДТП, які стали причиною розладу здоров`я та даний факт не оспорюється стороною відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної -небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним лзсобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого : гворює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 14-176 цс 18 зазначено наступне: згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "г" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, передбачено, що до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу.

Суд звертає увагу на той факт, що у матеріалах справи відсутні дані, щодо звернення ОСОБА_1 до староховика із заявою, про відшкодування завданої моральної шкоди. У своїх поясненнях ОСОБА_1 вказує, що на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрохованою не була та страхове відшкодування за заподіяння шкоди транспортному засобу, пасажиром якого була позивач, було відшкодовано Моторно (транспортне) страховим бюро України, проте позивачем не надано до суду будь яких доказів звернення до МСТБУ про відшкодування збитків та розміру іх відшкодування, що позбавляє суд можливості визначити 5% розмір страхової виплати відшкодування моральної шкоди за рахунок МСТБУ. З даного приводу, суд вважає доводи позивача необгрунтованими і недоведеними.

Крім того, позивач визначив коло відповідачів, вказавши боржником відшкодування моральної шкоди завданої ДТП лише ОСОБА_2 , мотивуючи тим, що він є відповідальною особою за вчинене ДТП та у разі відшкодування шкоди МСТБУ, розмір відшкодування буде стягнуто з ОСОБА_2 на користь МСТБУ у регресному порядку. Дане твердження позивача суд вважає не переконливим, оскільки регресне стягнення є правом, а не обов`язком та не звільняє МСТБУ від виконання, встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»обов`язків по відшкодуванню шкоди. Суд костатує, що Цивільно процесуальним кодексом України не передбачена можилівсть суду самостійно замінювати чи розширювати коло відповідачів, таке право надано лише позивачеві. Дані клопотання про залучення МСТБУ до розгляду справи, як співвідповідача, до суду не надходило. Залучення МСТБУ у порядку ст.53 ЦПК України, за ініціативою суду до рогляду даної позовної заяви ОСОБА_1 , як третьої особи, суд не вбачає доцільним, оскільки третя особа не наділена обов`язками відповідача, позивачем не заявлено до МСТБУ будь-яких вимог, тому її залучення до участі у справі як третьої особи без самостійних вимог не вплине на правильність вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є недоведені та необгрунтовані, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України, а тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу адвоката, у розмірі 3000грн.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Суддя: О. М. Суходольський