Номер провадження: 22-ц/813/3128/20
Головуючий у першій інстанції Бойчук А.Ю.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.09.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Бойчука А.Ю. 29 листопада 2018 року у м. Одеса, -

встановила:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (а.с. 2-7).

В обґрунтування позову посилався на те, що у травні 2010 року, під час проходження військової служби в Збройних Силах України, на підставі рапорту від 25 травня 2010 року, який було погоджено начальником квартирно-експлутаційного відділу м. Одеса (КЕВ м. Одеса) полковником ОСОБА_2 , позивачу було надано службове житло, а саме - кімната № НОМЕР_1 у гуртожитку № 1, військового містечка НОМЕР_2 , будівля № НОМЕР_3 , за адресою: Фонтанська дорога, 14. Вказана кімната перебувала в непридатних для проживання умовах, у зв`язку із чим, для подальшого проживання, за власні кошти ОСОБА_1 проводився ремонт. У грудні 2010 року, за рішенням ВЛК, його було звільнено з лав ЗСУ за станом здоров`я та направлено на облік до Приморського РВК м. Одеси. 07 липня 2011 року позивачем було подано рапорт з проханням надати дозвіл на перепланування кімнати № НОМЕР_1 в будівлі № 42, який було погоджено начальником КЕВ м. Одеса полковником ОСОБА_2 .

Позивач зазначав, що ним та його цивільною дружиною були проведені демонтажні роботи, підведені комунікаційні споруди, встановлені нові пластикові вікна та двері (підтверджується угодою з підрядником), проводився капітальний ремонт відповідно до проекту оформлення квартири та з урахуванням узгоджених перепланувань. Також ним регулярно здійснювались комунальні платежі за проживання в кімнаті АДРЕСА_1 , що підтверджується квитанціями. Зазначене приміщення було єдиним житлом, де він постійно проживав. 14 жовтня 2011 року позивач та його цивільна дружина потрапили у ДТП на території невизнаної Придністровської Молдавської Республіки (ПМР). У наступному, вироком суду ОСОБА_1 було визнано винним та засуджено до позбавлення волі. Після утримання у в`язниці на території ПМР, він ще деякий час знаходився на території Молдови з метою оскарження протиправних рішень. У жовтні 2016 року ОСОБА_1 повернувся до м. Одеси, де дізнався, що в раніше виділеному житлі заселені і проживають по теперішній час інші особи. Для з`ясування всіх обставин позивач звернувся до начальника КЕВ м. Одеси полковника Шило О.П., в розмові з яким його було повідомлено, що житло виділено іншим особам. Таким чином, позивач вважав протиправними дії та бездіяльність посадових осіб квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси щодо позбавлення ОСОБА_1 житла.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (а.с. 100-102).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, суд дійшов хибного висновку про те, що позивачем не було доведено порушення його житлових прав з боку КЕВ, оскільки саме відповідачем не було доведено законності своїх дій (а.с. 113-118).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, в травні 2010 року позивачу ОСОБА_1 було надано для проживання кімнату АДРЕСА_2 , у порушення вимог "Інструкції щодо організації надання житлової площі у гуртожитках ЗС України", затвердженої наказом Міністра оборони України (далі - МОУ) від 24 березня 2008 року № 113, чинної на той час.
Згідно з наказом МОУ "Про затвердження Порядку заповнення форм та подання інформації до Єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов" від 31 травня 2012 року № 367, встановлено термін проведення перереєстрації осіб, що перебувають на квартирному обліку, яку позивач не пройшов та відповідних даних не надав, з огляду на що, рішенням житлової комісії управління Південного оперативного командування позивача було знято з квартирного обліку (протокол № 8 від 30 жовтня 2013 року), а до кімнати № 104 вселено сім`ю іншого військовослужбовця.
Станом на 30 березня 2017 року до житлової групи КЕВ м. Одеса було надано витяг з протоколу № 1 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_4 від 12 січня 2016 року з рішенням про поновлення позивача на квартирному обліку, на підставі чого ОСОБА_1 поновлено у квартирній черзі Одеського гарнізону.
Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює управління військовим майном.
Згідно зі ст. ст. 3, 4 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України майно, з моменту надходження до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною, набуває статусу військового майна та обліковується у органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України.
КЕВ м. Одеси веде облік казармено-житлового фонду в порядку, визначеному Статутом гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, наказом МОУ від 03 липня 2013 року № 448 (як і раніше діючого від 21 квітня 2011 року №215) «Про затвердження Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України» та Положенням про Будівлі військового містечка № НОМЕР_2 розташовані по АДРЕСА_3 є військовим майном, яке знаходиться на балансі КЕВ м. Одеса.
Як вірно вказано у рішенні суду, позивачем не надано жодних доказів звернення до компетентних органів щодо поважності причин відсутності за місцем проживання.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено порушення його житлових прав з боку КЕВ м. Одеса і, відповідно, відсутні правові підстави визнання дій останнього протиправними.
Щодо вимог про зобов`язання квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси надати ОСОБА_1 інше житлове приміщення для проживання згідно встановленими законодавством України», то судом вірно зазначено наступне.
Відповідно до ст. 24 Конституції України, всі громадяни України мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Відповідно до ст. 46 Конституції України кожен має право на житло. Згідно зі ст. 43 Житлового кодексу України; п. 4.1 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом МОУ № 737 від 30листопада 2011 р. та п. 38 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 11 грудня 1984 року №470, військовослужбовцям, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються згідно з чергою. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом прийняття на облік (внесення до списків осіб, які користуються правом першочергового та позачергового отримання жилих приміщень).
Відповідно до ч. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Як вірно вказано у рішенні суду, ОСОБА_1 перебуває на обліку військовослужбовців Одеського гарнізону, які потребують поліпшення житлових умов, у загальній черзі з 23 березня 2005 року № 1696 та у позачерговій - з 11 листопада 2010 року за № 709.
У відповідності до ст. 43 ЖК України та п. 4.1 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом МОУ № 737 від 30 листопада 2011 року, позивач має забезпечуватись житлом для постійного проживання з житлового фонду Міністерства оборони України згідно з чергою, визначеною часом прийняття на облік, бо порушення черговості призведе до порушення конституційних прав на житло інших військовослужбовців.
На теперішній час діє Інструкція з організації забезпечення житлом військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена наказом Міністра оборони України № 380 від 31 липня 2018 року.
За розділом 7 цієї Інструкції особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, забезпечуються жилим приміщенням згідно з чергою у військовій частині, що визначається часом зарахування на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень, або до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень) за рішенням житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), яке затверджується наказом командира військової частини.
За розділом 8 Інструкції військовослужбовці та члени їх сімей, які перебувають на обліку, мають право отримати грошову компенсацію за належне їм для отримання житлове приміщення (далі - грошова компенсація). Визначення і надання розміру грошової компенсації здійснюються відповідно до Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 728.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягали задоволенню, оскільки на їх підтвердження позивачем не надано належних та допустимих доказів.

Колегія суддів вважає необґрунтованим довід апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що позивачем не було доведено порушення його житлових прав з боку КЕВ, оскільки саме відповідачем не було доведено законності своїх дій

Так, згідно положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених у законі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У зазначеній правовій нормі закріплений головний елемент змагального початку цивільного процесу - кожній заінтересованій особі слід довести факти, які обґрунтовують її юридичну позицію.

Обов`язки сторін з доказування розподіляються таким чином, що саме позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надав на підтвердження вимог позову належних та допустимих доказів.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 09 вересня 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе