КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №759/3754/20
Апеляційне провадження №22-ц/824/8502/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Гуля В.В., Матвієнко Ю.О., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат по оплаті комунальних послуг,

В С Т А Н О В И В :

27 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат по оплаті комунальних послуг.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27 липня 2007 року між сторонами по справі було укладено шлюб.

Рішенням Святошинського районного судум. Києва від 11 липня 2019 року шлюб було розірвано.

Як зазначив позивач за час перебування у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 .

Позивач проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17 листопада 1997 року, виданого Ленінградською районною державною адміністрацією м. Києва ( розпорядження №4060 від 17 листопада 1997 року ), квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 - 1/2 частина, та ОСОБА_1 - 1/2 частина.

За договором довічного утримання від 10 лютого 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербиною Я.О., ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_1 належну їй на праві власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .

Відповідачка проживає у вказаній квартирі, а тому, на його думку, вона, в порядку ст. 1160 ЦК України, повинна сплатити йому половину вартості оплати комунальних послуг в розмірі 5 536,44 грн та покласти на неї судові витрати.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд зазначив, що враховуючи докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позивач у спірний період був єдиним власником та відповідно мав сплачувати кошти за утримання належного йому майна.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити і вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, згідно свідоцтва про право власності на житло від 17 листопада 1997 року, виданого Ленінградською районною державною адміністрацієюм. Києва, виданого на підставі розпорядження №4060 від 17 листопада 1997 року, квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 - 1/2 частина, та ОСОБА_1 - 1/2 частина ( а.с. 16-17 ).

За договором довічного утримання від 10 лютого 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербиною Я.О., ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_1 належну їй на праві власності 1/2 частину зазначеної квартири ( а.с. 18-19 ).

При цьому, 27 липня 2007 року між сторонами по справі було укладено шлюб, який розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 липня 2019 року ( а.с. 14-15 ).

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась - донька ОСОБА_3 ( а.с. 13 ).

При цьому, ОСОБА_2 з 23 серпня 2007 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ( а.с. 11-12 ), де проживає разом з донькою.

Позивач в лютому 2020 року сплатив вартість наданих комунальних послуг у загальному розмірі 11 078,44 грн ( а.с. 20-37 ), половина з яких складає 5 539,22 (11 078,44 : 2 ) грн.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку

( квартири ), які проживають разом з ним у будинку ( квартирі ), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку

( квартири ), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку ( квартири ) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку ( квартири ) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку ( квартири ). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку ( квартири ) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку ( квартири ) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири ) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку ( квартири ) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку ( квартирі ), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

На переконання суду апеляційної інстанції, місцевий суд дійшов передчасних висновків щодо того, що ОСОБА_2 у вказаній квартирі не проживає. Факт проживання у зазначеній квартирі відповідач не спростовує, жодних заперечень щодо даної обставини до суду не подавала.

Згідно зі статтею 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу ( регрес ) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Відтак, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов до висновку про те, що ОСОБА_1 , оплативши витрати за житлово-комунальні послуги, які обчислені з урахуванням зареєстрованих у жилому приміщенні осіб, тобто і на відповідача, виконав солідарний обов`язок за ОСОБА_2 , яка зареєстрована та проживає у його квартирі, має право вимагати стягнення половини вартості витрат, понесених ним на утримання майна на підставі статті 544 ЦК України, положень ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Аналогічну позицію висловив і Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2018 року в справі №711/9300/16-ц

За таких обставин, суд першої інстанції, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, і, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 156, 162 ЖК України, ст. 544 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263 ЦПК України, помилково ухвалив рішення щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження, унаслідок чого рішення районного суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України та названих положень матеріального і процесуального права за їх обґрунтованістю та доведеністю.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір ( а.с. 8, 65 ) у розмірі 2 102 ( 840,80 + 1 261,20 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат по оплаті комунальних послуг скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість сплачених комунальних послуг у розмірі

5 539,22 грн та судовий збір - 2 102 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: В.В. Гуль

Ю.О. Матвієнко