УХВАЛА

Іменем України

"24" вересня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомир в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

старшого державного виконавця Ратушної О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за скаргою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України, на протиправні дії старшого державного виконавця Корольовського ВДВС у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Ратушної Олени Вікторівни щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Луговський Ю.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Корольовського ВДВС у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Ратушної Олени Вікторівни щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та скасування постанови.

В обґрунтування заявленої скарги заявник посилається на те, що в ході вивчення матеріалів виконавчого провадження №62566036 було встановлено, що заява подана представником стягувача ОСОБА_3 вчинена з перевищенням повноважень представником МТСБУ, оскільки згідно Довіреності за №4.1-01/22 від 20.12.2019 року, такі повноваження, як підписувати документи виконавчого провадження відсутні; в довіреності вказується лише про право подавати на примусове виконання виконавчі документи. Також вказав, що в довіреності відсутнє місце її складання, відсутня особа, яка видає довіреність та на підставі якого документу вона діє (статуту, положення, розпорядження або довіреність), представляє орган, який уповноважує представника ОСОБА_3 , строк дії відсутній, лише дата її закінчення, а з якого періоду відомості відсутні, відсутня повна назва юридичної особи, як того вимагає ЦК України, відсутнє місце проживання та знаходження, як особи яку уповноважили так і органу, який видав довіреність.

Представники скаржника адвокат Луговський Ю.В. в судовому засідання скаргу підтримав, просив суд скасувати постанову старшого державного виконавця Корольовського ВДВС у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Ратушної Олени Вікторівни про відкриття виконавчого провадження від 15.07.2020.

Старший державний виконавець Ратушна О.В. в судовому засіданні заперечила проти скарги.

Представник МТСБУ в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без участі стягувача, просила відмовити скаржнику у задоволенні його скарги (а.с.30).

В своїх письмових поясненнях представник МТСБУ Давиденко Н.О. вказала, що довіреність на представлення інтересів МТСБУ видана 20.12.2019 року за №4.1-01/22, в якій зазначено, що датою вчинення довіреності є дата її реєстрації, а також вказано строк, до якого діє зазначена довіреність, а саме строк до 31.12.2020 року, Крім того, в довіреності зазначено право представника МТСБУ подавати до органів, які здійснюють примусове виконання судових рішень на примусове виконання виконавчі документи, заяви та клопотання. Розділом 8.4 Статуту МТСБУ закріплено право Генерального директора Бюро на представлення інтересів МТСБУ в органах державної виконавчої служби України, а також п. 17 ст. 8.4.1. Статуту МТСБУ передбачено, що Генеральний директор Бюро має право вчиняти правочин, в тому числі, укладати договори, видавати довіреності. Текст Статуту МТСБУ можливо отримати у відкритому доступі на офіційному сайті МТСБУ. Вважає, що форма довіреності МТСБУ відповідає вимогам, передбаченим ЦК України (а.с.32-33)

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників скарги, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлені та підтверджені матеріалами справи наступні факти та їм правовідносини.

На виконанні у старшого державного виконавця Корольовського ВДВС у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Ратушної О.В перебуває виконавче провадження № 62566036 про примусове виконання рішення за виконавчим листом Корольовського районного суду м. Житомира від 27.03.2015 по справі № 296/12393/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 25500 грн. сплаченого страхового відшкодування, 1005 грн. понесених витрат за послуги аварійних комісарів, 255 грн. сплаченого судового збору, 1000 грн. понесених витрат за отриману правову допомогу.

Постанову про відкриття виконавчого провадження №62566036 про примусове виконання рішення за виконавчим листом Корольовського районного суду м. Житомира від 27.03.2015 по справі №296/12393/13-ц було винесено старшим державним виконавцем Ратушною О.В 15.07.2020 на підставі заяви поданої представником стягувача Моторно (транспортного) страхового бюро України - Давиденко Надії Олегівни, яка в підтвердження своїх повноважень надала довіреність від 20.12.2019 підписану генеральним директором Моторно (транспортного) страхового бюро України Шевченко В.І. (а.с. 10, 12).

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі за текстом - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно, і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 4 статті 4 Закону визначені підстави повернення виконавчого документу стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання зокрема., якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Згідно ч.1 ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст.16 Закону сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Представництво юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом чи установчими документами юридичної особи, або через представників юридичної особи. Представником юридичної особи у виконавчому провадженні може бути особа, яка відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань має право вчиняти дії від імені такої юридичної особи без довіреності. Повноваження представника юридичної особи у виконавчому провадженні можуть бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до закону. Представник може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти така особа. Дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи у виконавчому провадженні можуть міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або у виданій довіреності.

Отже, виконавець зобов`язаний розпочати примусове виконання рішення за заявою стягувача - юридичної особи, яка подається її представником, повноваження якого можуть бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до закону. При цьому, дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи у виконавчому провадженні можуть міститися також у виданій довіреності.

Представництво за своєю природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Крім того, представництвом є діяльність представника, спрямована на реалізацію наданих йому повноважень. Змістом відносин представництва є повноваження, без яких останнє не може існувати. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше - відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до положень статті 238 ЦК представник (у тому числі і за довіреністю юридичної особи) може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Згідно ч.2, ч.3 ст. 244 ЦК України, представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (ч. 1 ст. 245 ЦК України).

За положеннями ч.1 ст.246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 247 ЦК України, строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії. Довіреність, у якій не вказана дата її вчинення, є нікчемною.

З матеріалів копії виконавчого провадження вбачається, що заяву в порядку ст. 26 Закону подано представником стягувача Моторно (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_3 , повноваження якої підтверджено довіреністю виданою 20.12.2019 року, генеральним директором Моторно (транспортного) страхового бюро України Шевченко В.І.

Так, в довіреності вказується, що Давиденко Н.О. є представником МТСБУ, яка має повноваження представляти інтереси МТСБУ у судових, слідчих, правоохоронних органах, органах державної виконавчої служби та перед приватними виконавцями і має право, зокрема, оскаржувати рішення і ухвали суду, п і д п и с у в а т и та подавати позовні заяви, заперечення, клопотання, скарги, з а я в и та претензії; подавати на примусове виконання виконавчі документи, заяви та клопотання до органів, які здійснюють примусове виконання судових рішень.

Таким чином, суд не бере до уваги доводи заявника, що в довіреності не вказано право підписувати заяви, які подаються до виконавчої служби, оскільки в довіреності визначено право Давиденко Н.О. підписувати заяви. Саме через підписання заяви реалізується право на подання від імені юридичної особи виконавчих документів.

Крім того, у довіреності визначені обмеження у представництві, однак обмеження щодо підписання заяв до виконавчої служби відсутні.

Також в довіреності вказана дата її видачі (20.12.2019р.), а тому вона не є нікчемною.

Відсутність інших відомостей, на які посилається заявник, а саме місце її складання, не зазначення у тексті довіреності повної назви юридичної особи, особи, яка видає довіреність та на підставі якого документу вона діє (статуту, положення, розпорядження або довіреність), місця проживання та знаходження, як особи яку уповноважили так і органу, який видав довіреність, не можуть мати наслідки нікчемності довіреності.

Крім того, довіреність виготовлена на бланку юридичної особи, який містить відповідні реквізити. Вбачається відсутність лише адреси юридичної особи та представника.

Разом з тим, скаржником не доведено, що довіреність видана неуповноваженою особою, відповідно відсутні підстави вважати, що державний виконавець відкрив виконавче провадження та виніс постанову з порушенням Закону України «Про виконавче провадження».

При розгляді скарги судом не встановлено, що особа, яку представляє представник, не підтримала таких дій, або висловила заперечення щодо цього.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №826/5500/18, хоча і була розглянута в порядку КАС України, однак містить загальну позицію Верховного суду що в оцінці повноважень представника та їх підтверджень слід уникати зайвого формалізму, як-от констатація відсутності в матеріалах заяви (скарги) копії посадової інструкції особи, яка засвідчила копію відповідного документа, відсутність у довіреності вказівки на повноваження представника на засвідчення копії довіреності тощо.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як вказувалося вище виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Тому, виходячи з положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України, ст. 1 та ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», відмова у відкритті виконавчого провадження (повернення виконавчого документа), або скасування постанови про відкриття виконавчого провадження з формальних підстав, ставить під загрозу принцип обов`язковості виконання рішення та захист порушеного права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін ( "Горнсбі проти Греції" (Hornsby V. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці без неналежних затримок (у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01). На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці ( "Чіжов проти України" п. 40).

Враховуючи викладене вище суд вважає, що дії старшого державного виконавця Корольовського ВДВС у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Ратушної Олени Вікторівни відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та спрямовані на виконання рішення суду, а тому скарга не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 260, 261, 353, 447-452 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_2 , заінтересована особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України, на протиправні дії старшого державного виконавця Корольовського ВДВС у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Ратушної Олени Вікторівни щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та скасування постанови відмовити.

Ухвала можу бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. Й. Адамович

Дата складання повної ухвали: 29.09.2020.