Провадження №2/523/574/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря судових засідань - Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9, в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути з відповідача заборгованість за договором позики №19/11 від 19.11.2018 року у розмірі 31000 грн.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказувала на те, що відповідно до вищезазначеного договору, ОСОБА_2 повинна була отримати 31000 грн. та повертати готівкою із рук в руки шляхом розподілу суми на щомісячні виплати. Відповідно до розписки від 19.11.2018 року, ОСОБА_2 отримала грошові кошти, однак, станом на 06.11.2019 рік відповідач не здійснила повернення грошових коштів.

Представник позивача надав заяву про розгляд справ за відсутністю позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлена про дату, місце та час судового засідання, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України, суд зі згоди позивача, за відсутністю відзиву на позовну заяву відповідача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 19.11.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики №19/11, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала 31000 грн., зобов`язується повернути до 29 вересня 2019 року.

Із розписки від 19.11.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 отримала грошові кошти у розмірі 31000 грн. за договором № 19/11.

28.10.2019 року ОСОБА_1 подана претензія №28/10 до ОСОБА_2 про повернення коштів за договором позики №19/11.

За твердженням позивача, в обумовлений сторонами в договорі строк, ОСОБА_2 позичені грошові кошти не повернула, прийняті на себе зобов`язання не виконала.

Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як визначено нормами ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Нормами ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно вимог ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, одностороння відмова ОСОБА_2 від повного виконання зобов`язання, яке виникло у неї за договором позики є недопустимою, та дає суду можливість дійти висновку, що пред`явлені позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З боку відповідача суду не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в частині стягнення суми боргу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги, викладені у позовній заяві підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики у сумі 31000 грн.

Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,258-259,263,265,268,273,279,354-355 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 19.11.2018 №19/11 у розмірі 31000 грн., а також судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 05.10.2020 року.

Суддя: