Номер провадження: 22-ц/813/1863/20
Номер справи місцевого суду: 523/5160/18
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2019 року в цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2018 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 02.12.2013 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав кредит у розмірі 10400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а відповідач повинен був розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 01.06.2017 р. кредитору стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник помер. 19.03.2018 р. до приватного нотаріуса Єремова О.С. було направлено претензію кредитора до спадкоємців померлого ОСОБА_2 , оскільки станом на дату смерті існувала заборгованість у розмірі 7170,00 грн. Враховуючи, що відповідач є спадкоємцем померлого ОСОБА_2 , якому був надісланий лист-претензія, однак відповіді та погашення заборгованості на час звернення до суду не отримано, виниклі правовідносини допускають правонаступництво, тому позивач просить стягнути на його користь заборгованість у розмірі 7163,84 грн. разом з понесеними судовими витратами (а.с 2-61).

18 жовтня 2019 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси (суддя Середа І.В.) позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення (а.с 133-134).

29 листопада 2019 року представник Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Крилова Олена Леонідівна засобами Укрпошти направила апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2019 року. Апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає його незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним та не всебічним з`ясуванням обставин та з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Як зазначає апелянт, саме Банку належить право вибору захисту свого порушеного права, чи то стягнення га майно спадкоємця, чи то стягнення заборгованості зі спадкоємця. Оскільки на час подачі позовної заяви відомостей щодо вартості і розміру спадкового майна у Позивача не було, то позовна заява і була подана саме щодо стягнення заборгованості за кредитним договором спадкодавця. Отже суд незаконно відмовив у позові Банку та позбавив АТ КБ «ПРИВАТБАНК» права на поновлення своїх порушених прав за рахунок майна одержаного у спадщину. На думку апелянта, судом першої інстанції фактично звільнено відповідача від виконання зобов`язань за кредитним договором на підставі лише одних формальних міркувань. Апелянт просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2019 року, апеляційну скаргу задовольнити. Також представник просить поновити АТ КБ «ПРИВАТБАНК» строк на апеляційне оскарження, провести розгляд справи за його участю (а.с 136-146).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2019 року було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості за кредитним договором зі спадкоємця боржника.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні відомості про отримання відповідачем претензії АТ КБ «Приват Банк», а відтак прийти до висновку, що спадкоємець відмовився від одноразового платежу неможливо. Окрім цього суд першої інстанції послався на те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, оскільки за нормою ч.3 ст.1282 ЦК України суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, та звертає увагу на наступне.

02.12.2013 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримав кредитну картку, відповідно до тарифів якої банк надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач повинен був розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, повертати його зі сплатою відсоткової ставки згідно тарифів на суму залишку заборгованості за кредитом до «25» число кожного місяця.

У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань по наданню грошових коштів для погашення заборгованості за кредитними договором та з урахуванням внесених коштів на погашення боргу, відповідно до розрахунку станом на 01.02.2018 року загальна заборгованість за кредитним договором склала 7163,84 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 4810,38 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 2353,46 грн. (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що 02.05.2016 року Одеським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області було видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №4560.

01.06.2017р. позивач отримав від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Єфремова О.С. відповідь від 16.05.2017р. про отримання претензії кредитора від 04.05.2017р., в якій повідомлено, що 03.11.2016р. спадкоємцем ОСОБА_2 , що прийняв спадщину, було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом. Також повідомлено, що на його адресу направлено лист про наявність заборгованості перед банком.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03.11.2016 року, ОСОБА_1 успадкував після свого батька ОСОБА_2 , 1959 р.н., 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .

25.10.2017р. на адресу ОСОБА_1 позивачем направлено лист-претензію про наявність заборгованості у ОСОБА_2 перед банком в розмірі 7163,84 грн. станом на дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.50,51-54).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

У відповідності до положень ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі.

Вимога може бути пред`явлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, приймає претензії кредиторів від спадкодавця.

Відповідно до п.189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованої Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений ст. 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

З`явлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо, а через нотаріуса не суперечить приписам ч. 2 ст. 1281 ЦК України. При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один зі спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.

Відповідач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , зареєстрований разом із ним за однією адресою, що підтверджується записами у їх паспортах. Тобто відповідно до положення ч. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги, який фактично прийняв спадщину (а.с. 42,43).

З супровідного листа, наявного у копії спадкової справи, витребуваної судом першої інстанції, наявної у матеріалах справи, вбачається, що 16.05.2017 року ОСОБА_3 було направлено фотокопію претензії кредитора ОСОБА_1 (а.с. 130).

Відомості про додання заяви відповідача про відмову від спадщини у матеріалах справи відсутні.

На підставі чого, колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції, на відсутність у матеріалах справи відомостей про отримання відповідачем претензії АТ КБ «Приват Банк» як на підставу для відмови у задоволенні позову, оскільки вони не відповідають нормам діючого цивільного законодавства та матеріалам справи. А тому, вимоги кредитора до спадкоємця, є обґрунтованими, такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо посилання суду першої інстанції на обрання позивачем не правильного способу захисту порушених цивільних прав, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Дійсно відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Суд першої інстанції, посилаючись на вказану норму матеріального права дійшов помилкового висновку, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права та необґрунтовано вважав, що належним способом захисту порушеного права у даному випадку є тільки позов про звернення стягнення на майно.

При цьому не звернув уваги на обов`язок спадкоємців відповідати за борги кредитора у межах вартості спадкового майна, та неправильно тлумачив положення ч. 2 ст. 1282 ЦК України.

Зокрема, з системно-логічного змісту наведених вище норм матеріального права та ч. 2 ст. 1282 ЦК України випливає, що кредитор не позбавлений можливості у разі відмови спадкоємців від обов`язкового одноразового платежу, пред`явити вимогу про стягнення цієї суми, яка судом стягується з урахуванням вартості прийнятого спадкового майна, звернення стягнення на яке, при наявності рішення суду, буде здійснено в порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження». Більш того, з врахуванням розміру заборгованості більш ефективним способом захисту прав кредитора буде саме стягнення заборгованості, а не звернення стягнення на спадкове майно, Вибір способу захисту належить кредитору (ст. 20 ЦК України), так само як і визначення конкретного способу захисту як найефективнішого (ст. 5 ЦПК України).

Таким чином висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову у повному обсязі через відсутність у матеріалах справи відомостей про отримання відповідачем претензії АТ КБ «Приват Банк» та обрання позивачем не правильного способу захисту порушених цивільних прав не відповідає діючому цивільному законодавству та матеріалам справи.

Щодо вимог позивача відносно стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 2 353,46 грн., апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01.12.2013 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18.12.2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом 14.02.2018 року), тобто, кредитор міг додати до позовної заяви «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, з огляду на викладене апеляційний суд вважає, що позивачем не доведені обставини надання відповідачу кредиту згідно Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, долучених до позову.

При цьому, згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Як вбачається з матеріалів справи, «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ПриватБанку розміщені на сайті: https://privatbank.ua, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18.12.2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Аналогічна позиція міститься в Постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19), в постанові від 26.02.2020 року по справі № 755/557/19.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з боржника тіла кредиту в розмірі 4 810,38 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну та скасовує оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», (юридична адреса:01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , МФО 305299, р/р НОМЕР_3 (для погашення заборгованості та судових витрат) заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.12.2013 року, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 4 810 (чотири тисячі вісімсот десять) грн. 38 (тридцять вісім) коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , МФО 305299, р/р НОМЕР_3 (для погашення заборгованості та судових витрат) судовий збір за подачу позовної заяви, пропорційно задоволених вимог, у розмірі 1 183 (одна тисяча сто вісімдесят три) грн., 15(п`ятнадцять) коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , МФО 305299, р/р НОМЕР_3 (для погашення заборгованості та судових витрат) судовий збір за подачу апеляційної скарги, пропорційно задоволених вимог, у розмірі 1 774 (одна тисяча сімсот сімдесят чотири) грн., 72 (сімдесят дві) коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

07.10.2020 року м. Одеса