Справа № 346/25/20
Провадження № 22-ц/4808/913/20
Головуючий у 1 інстанції П`ятковський В. І.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Девляшевського В.А.

суддів: Горейко М.Д., Максюти І.О.

секретаря Бойчука Л.М.,

за участю представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене суддею П`ятковським В.І. 15 травня 2020 року в м. Коломия, повний текст якого виготовлено 21 травня 2020 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного Договору б/н від 02.11.2011 року останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 10000,00 грн. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір.

Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, внаслідок чого станом на 31.10.2019 року його заборгованість перед позивачем становить 14828,89 грн. і складається з 8490,66 грн. заборгованості за тілом кредиту, 5155,90 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 0,00 грн. заборгованості за комісією, 0,00 грн. заборгованості за пенею, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована складова), 682,33 штраф (процентна складова). В зв`язку з чим просило стягнути вищевказану заборгованість.

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15 травня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 02.11.2011 року в розмірі 8490,66 грн. та 1203,55 грн. судового збору. В задоволені решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Вважає його таким, що прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, відмовляючи в задоволенні вказаних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що при укладені Договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Однак, з такими висновками суду не можливо погодитись з огляду на те, що згідно наданої суду копії Анкети-заяви від 02.11.2011 року відповідач висловив згоду на оформлення Договору та особистим підписом засвідчив, що ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківський послуг, а також Тарифами банку та зобов`язався виконувати їх. Вважає, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг не свідчить про те, що він не був з ними ознайомлений, не означає і відсутності договірних правовідносин між сторонами чи відсутності заборгованості. Крім того, відповідач при укладені Договору особисто підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено тип картки, тип кредитної лінії, базову відсоткову ставку, розмір щомісячних платежів та строк їх внесення, порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості, розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів та розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо. Вказане свідчить, що сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови Договору, що було залишено судом першої інстанції без уваги.

Апелянт вважає, що суд не взяв до уваги усталену судову практику в аналогічних справах, а саме постанову Верховного Суду від 4 грудня 2019 року по справі №750/6058/17-ц та постанову Верховного Суду від 19 вересня 2019 року по справі №127/7543/17 та безпідставно послався на висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Просить скасувати заочне рішення Коломийського міськрайонного суду від 15 травня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити вказані позовні вимоги.

ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляв.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник АТ КБ «ПриватБанк» - Рокетська С.В. доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_1 в засідання апеляційного суду не з`явився, хоча був повідомлений про час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на сайті суду. Отже, є правові підстави для розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки судове рішення оскаржується в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення процентів та неустойки, то відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України законність судового рішення, ухваленого у іншій частині, апеляційний суд не перевіряє.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02.11.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір б/н шляхом підписання останнім Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.8).

Згідно підписаної ОСОБА_1 02.11.2011 року Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» базова відсоткова ставка на місяць становить 2,5%. Визначено такожпорядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості та розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених Договором, більше ніж 30 днів (а.с. 9).

Згідно долучених АТ КБ «ПриватБанк» копій Довідок ОСОБА_1 згідно Кредитного договору б/н від 02.11.2011 року отримав картки № НОМЕР_1 терміном дії до 05/15 та № НОМЕР_2 терміном дії 05/16, по яких 02.11.2011 року було встановлено кредитний ліміт 0,00 грн., 02.04.2012 року - 2000,00 грн., 21.05.2012 року - 10000,00 грн., 31.10.2019 року - 0,00 грн. (а.с. 172, 173).

На обгрунтування позову банк надав також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 10, 11-34).

З наданого банком Розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідача станом на 31.10.2019 року наявна заборгованість у розмірі 14828,89 грн., яка складається з 8490,66 грн. заборгованості за тілом кредиту, 5155,90 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 0,00 грн. заборгованості за комісією, 0,00 грн. заборгованості за пенею, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована складова), 682,33 штраф (процентна складова) (а.с. 6-7).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом та неустойки, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Однак, апеляційний суд не може погодитись в повній мірі з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Оскільки в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем 02.11.2011 року визначено умови кредитування, зокрема зазначено базову місячну ставку 2,5% (30% річних) за користування кредитними коштами, порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості та штрафу при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених Договором більше, ніж на 30 днів (а.с. 9), висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю домовленості сторін щодо ціни договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, є помилковим.

Разом з тим, з позовної заяви вбачається, що банк в порядку частини другої статті 1050 та частини першої статті 1048 ЦК України просив стягнути на свою користь заборгованість по процентах, яка станом на 31.10.2019 року становила 5155,90 грн. (а.с. 4).

У Кредитному договорі б/н від 02.11.2011 року сторони погодили, що строк дії Договору відповідає строку дії кредитної картки, який згідно наявної в матеріалах Довідки становить до 05/16 (а.с. 173), тобто кінцевим терміном повернення кредиту є 31 травня 2016 року. Доказів видачі ОСОБА_1 після 31 травня 2016 року нової картки позивачем не надано.

Верховний Суд України у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі №127цс14 висловив правовий висновок про те, що строк дії картки є кінцевим терміном кредитування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 вказано,що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, урегульовані частиною другою статті 625 цього Кодексу, згідно яких на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Такі проценти підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Отже, позивач після закінчення строку кредитування продовжував нарахування процентів в порядку частини першої статті 1048 ЦК України, тобто за час правомірного користування кредитними коштами, хоча після закінчення строку кредитування у нього виникло право на стягнення процентів у порядку частини другої 625 ЦК України - за час неправомірного користування кредитними коштами, однак така позовна вимога Банком не заявлялась.

Що стосується вимоги банку про стягнення штрафів слід зазначити наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

У Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем 02.11.2011 року, передбачено застосування пені та штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків сплати відсотків за користування кредитом та строків повернення кредиту (а.с. 9).

З наданого банком Розрахунку вбачається, що у відповідача станом 31.05.2016 року була наявна заборгованість за пенею у розмірі 1400,00 грн., яка ним в подальшому була погашена (а.с. 7).

Враховуючи, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, колегія суддів вважає, що вимоги банку щодо стягнення штрафів у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 682,33 грн. (процентна складова) задоволенню не підлягають.

Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі №359/3292/13-ц, від 27 березня 2019 року у справі №333/4292/15-ц, від 20 березня 2019 року у справі №130/904/16-ц.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування заочного рішення Коломийського міськрайонного суду від 15 травня 2020 року в оскаржуваній частині та ухвалення нового, яким слід відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом та неустойки з вищенаведених підстав.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Коломийського міськрайонного суду від 15 травня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та штрафів скасувати, ухвалити в цій частині нове.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами та штрафів відмовити.

В решті заочне рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: В.А. Девляшевський

Судді: М.Д. Горейко

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2020 року.