Справа № 700/189/20
Провадження № 2/700/202/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року Лисянський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка цивільну справу №700/189/20 провадження № 2/700/202/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАHОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 05.04.2016 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого вона передала ОСОБА_3 грошову позику у розмірі 6000 доларів США, про що відповідач власноручно написав розписку та зобов`язувався повернути кошти в повному обсязі до 31.12.2019 року. Проте у встановлений у договір строк відповідачем вказану суму коштів повернуто не було, внаслідок чого на даний час утворилась заборгованість за договором позики у розмірі 6000 (шість тисяч) доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на дату подання позову становить 149344 гривень 80 копійок (сто сорок дев`ять тисяч триста сорок чотири). Крім того, зазначила, що з відповідача підлягає сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми та судові витрати.

Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали свої вимоги, просять їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що ніякої грошової суми, тим більше в доларах США позивач йому не давала у борг, а розписку написав під примусом рідних позивача. Зазначив, що він із позивачем перебували у шлюбних відносинах та проживали спільно за адресою: АДРЕСА_1 , де вели спільне господарство. Дітей від цього шлюбу не мають. Оскільки сімейне життя із позивачем не склалося, то весною 2015 року вони припинили спільне проживання, після чого він виїхав проживати в селище Вишеньки Броварського району Київської області, де проживає по даний час. У квітні 2016 року позивач приїхала в с. Кам`яний Брід Лисянського району, де проживає його мати, та стала їй погрожувати. Зустрівшись із позивачем та її родичами (сестрою позивача та її чоловіком), постало питання про офіційне розірвання шлюбу між ними. Проте в черговий раз вказані особи виражалися в його адресу погрозами та шантажем. Позивач вказувала на кошти, які вона вклала у ремонт будинку його матері та вимагала, щоб його мати оформила на неї земельну частку. За таких обставин змушений був під диктовку написати розписку, про яку повідомив свою матір та тітку ОСОБА_4 24.05.2016 року він розірвав шлюб із позивачем через Броварський міський відділ реєстрації актів цивільного стану. На час розірвання шлюбу позивач до нього не мала претензій матеріального характеру. Крім того, звернувшись за юридичною консультацією його запевнили, що розписка, не посвідчена нотаріально не має юридичної сили. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 забрала все майно, придбане у шлюбі, зокрема і те, що привезене в будинок матері в с. Кам`яний Брід. Наголосив, що будь-яких коштів від позивача не отримував, так як на той час його заробітна плата була значно більшою ніж у дружини. Отже ніякого договору позики між ними укладено не було, а боргова розписка, написана ним під примусом, на яку посилається позивач не має правових наслідків, що є в свою чергу підставою для визнання такого правочину недійсним. А тому просить у позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підтвердили суду, що в розмові з ОСОБА_3 їм стало відомо, що під тиском позивача ОСОБА_1 , її сестри ОСОБА_6 та чоловіка сестри ОСОБА_7 він написав боргову розписку про позику у ОСОБА_1 грошей, хоч насправді гроші не позичав. Ці люди погрожували ОСОБА_3 створити проблеми за місцем роботи, тому він написав розписку.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши думку сторін прийшов до висновку про задоволення позову із наступних пiдстав.

За змістом ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно положень ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

В силу передбаченого ст.545 ЦК України загального правила, на позикодавця, як кредитора, покладається обов`язок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець повинен видати позичальникові розписку про отримання виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ (розписку позичальника).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 05.04.2016 року відповідач ОСОБА_3 взяв у борг у позивача ОСОБА_1 грошові кошти у доларах США в сумі 6 (шість тисяч) для власних потреб та зобов`язувався повернути у строк до 31.12.2019 року, що підтверджується розпискою відповідача від 05.04.206 року.

Відповідач підтвердив, що боргова розписка, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні, написана ним власноруч.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1047 ЦК України, обов`язковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис боржника (позичальника).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 власноручно написав оглянутий в судовому засіданні оригінал боргової розписки та підписав його особисто, таким чином ця обставина визнана відповідачем.

Судом не приймаються до уваги твердження відповідача ОСОБА_3 щодо написання ним боргових розписок під примусом позивача та її родичів, оскільки такі дії передбачають ознаки складу кримінального правопорушення щодо протиправного примушування особи до виконання цивільно-правових зобов`язань, проте таких, що набули законної сили, відповідного обвинувального вироку суду щодо ОСОБА_1 , або рішення суду про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, лише якими можуть бути встановлено такі обставини, суду не представлено.

Таким чином за обставинами перебування у розпорядженні позивача оригіналу боргової розписки відповідача, судом визначається наявність грошового зобов`язання ОСОБА_3 щодо повернення ОСОБА_1 6000 доларів США за договором позики, оскільки боргова розписка містить необхідні відомості щодо умов отримання позичальником в борг відповідної суми грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів, що визначає належну форму письмового договору позики.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15, що є обов`язковою до застосування згідно вимог ст.360-7 ЦПК України.

Відтак, суд визначає, що наявне грошове зобов`язання відповідача перед позивачем за договором позики на час розгляду справи є невиконаним та простроченим позичальником ОСОБА_3 , що визначає обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо належності до повернення їй відповідачем заявленої суми боргу.

У відзиві на позов відповідач вказував на недійсність вчиненого ним правочину, оскільки при написанні розписки грубо порушено вимоги ст.203 ЦК України. Зокрема, написання розписки не відповідало його волевиявленню, так як було вчинено під примусом та без присутності двох свідків.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача.

Суд вважає показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є близькими родичами позивача, недостатніми для встановлення недійсності правочину. Крім цього, слід зазначити, що для встановлення недійсності правочину відповідач мав право звернутися до суду із відповідним позовом, однак цього не зробив.

Твердження відповідача про нікчемність розписки, оскільки вона була написана без присутності двох свідків є помилковим, оскільки не базується на вимогах цивільного законодавства України.

З урахуванням постановленого рішення в інтересах позивача стягненню на його користь з відповідача підлягають судові витрати, пов`язані з компенсацією витрат на правову допомогу та оплату судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст.5, 8, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 360-7 ЦПК України, ст. 252, 253, 256-268, 526, 530, 545, 546, 553, 554, 625, 631, 634, 1046-1050 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 суму основного боргу за договором позики у розмірі 6000 доларів США, що еквівалентно до національної валюти - 149344 грн. 80 коп. (сто сорок дев`ять тисяч триста сорок чотири гривні 80 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 2240,16 грн. (дві тисячі двісті сорок гривень 16 копійок) інфляційних збитків та 2937,91 грн. ( дві тисячі дев`ятсот тридцять сім гривень 91 копійка) в рахунок 3 відсотків річних.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 судові витрати в розмірі 2334,26 грн. (дві тисячі триста тридцять чотири гривні 26 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 02 жовтня 2020 року.

Суддя Н. В. Бесараб