Справа № 946/4599/20
Провадження № 2/946/2550/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Бурнусуса О.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Коробко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив розірвати договір довічного утримання від 19 грудня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області та зареєстрований в реєстрі під №3067. А також, просив розірвати договір довічного утримання від 19 грудня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області та зареєстрований в реєстрі під №3069.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 грудня 2018 року між позивачем та відповідачем по справі - ОСОБА_2 були укладені договори довічного утримання, а саме договір довічного утримання, за яким ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі під №3067 (надалі - Договір №3067) та договір довічного утримання, за яким ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки - :01:009:0152, посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі під №3069 (надалі - Договір №3069). За умовами Договору №3067, ОСОБА_1 , передав у власність ОСОБА_2 належну 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а за Договором №3069 - 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки - :01:009:0152. Згідно п. 2.1.-2.2. Договорів №3067 та №3069, відповідачка взяла на себе зобов`язання довічно утримувати позивача, а саме: надавати матеріальне забезпечення з утримання (догляду) в сумі 500,00 грн. (п`ятсот гривень), яке було визначено сторонами Договорів у вигляді: а) забезпечення трьохразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід та вечеря), при цьому вартість продуктів складає 500,00 (п`ятсот гривень) 00 копійок щомісячно за кожним Договором окремо; б) здійснення догляду та надання необхідної допомоги; в) надання побутових послуг (прання постільної білизни, послуги перукарні); г) забезпечення належними лікувальними засобами; д) забезпечення житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній частині житлового будинку.

З моменту укладення договору та до середини лютого 2020 року, відповідачка по справі виконувала свої обов`язки належним чином. Однак, починаючи з 16 лютого 2020 року, відповідачка виїхала з адреси місця проживання позивача, де вона почала проживала після укладення договору та перестала виконувати взяті на себе зобов`язання, які передбачені Договорами, укладеним між сторонами, не звертає уваги на потреби і стан здоров`я позивача, не забезпечує позивача харчуванням, доглядом, необхідною допомогою, і відмовилася доглядати позивача. Розірвати Договори довічного утримання в добровільному порядку відповідачка відмовляється, у зв`язку з чим позивач звернутися до суду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України - правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частиною 1 статті 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст. 745 ЦК України - договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації.

Відповідно до вимог ч.1 ст.749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Згідно ст. 748 Цивільного кодексу України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 334 даної норми права передбачено, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

В судовому засіданні встановлено, що 19 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були укладені договори довічного утримання, а саме договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі під №3067, за яким ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_2 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім цього, 19 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі під №3069, за яким ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки - :01:009:0152.

За умовами Договору №3067 від 19.12.2018 року, ОСОБА_1 , передав у власність ОСОБА_2 належну йому 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ,

В свою чергу за умов Договору №3069 від 19.12.2018 року ОСОБА_1 , передав у власність ОСОБА_2 належну йому 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки - :01:009:0152.

Згідно п. 2.1.-2.2. Договорів та №№3067, 3069 від 19.12.2018 року ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання щодо довічного утримання ОСОБА_1 , а саме: надавати ОСОБА_1 матеріальне забезпечення з утримання (догляду) в сумі 500,00 грн. (п`ятсот) гривень, яке було визначено сторонами Договорів у вигляді: а) забезпечення трьохразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід та вечеря), при цьому вартість продуктів складає 500,00 (п`ятсот гривень) щомісячно за кожним Договором окремо; б) здійснення догляду та надання необхідної допомоги; в) надання побутових послуг (прання постільної білизни, послуги перукарні); г) забезпечення належними лікувальними засобами; д) забезпечення житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній частині житлового будинку.

Також, як було встановлено в судовому засіданні, з моменту укладення договору та до середини лютого 2020 року, відповідач ОСОБА_2 по справі виконувала свої обов`язки належним чином.

Проте, починаючи з 16 лютого 2020 року, ОСОБА_2 виїхала з адреси місця проживання позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), де вона почала проживала після укладення договору та перестала виконувати взяті на себе зобов`язання, які передбачені Договорами, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не звертає уваги на потреби позивача, не забезпечує ОСОБА_1 харчуванням, доглядом, необхідною допомогою.

Дані обставини справи, згідно із ст. 82 ч.1 ЦПК України - доказуванню не підлягають, оскільки визнаються сторонами і тому суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільного їх визнання відповідачкою.

Відповідно до ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини або на вимогу набувача.

Таким чином, оскільки наведені обставини об`єктивно вказують на те, що відповідачка ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання, по договору довічного утримання, належним чином не виконує, а позивач ОСОБА_1 за своїм станом, потребує належного догляду, тому на вимогу позивача, вказаний договір підлягає розірванню.

Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про розірвання договору довічного утримання та право позивача на розірвання договору довічного утримання таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області від 17.02.1997 року, РНОКПП - НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області від 09.04.2001 року, РНОКПП - НОМЕР_4 , мешкає з адресою: АДРЕСА_2 ) про розірвання договору довічного утримання - задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання від 19 грудня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області та зареєстрований в реєстрі під №3067.

Розірвати договір довічного утримання від 19 грудня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області та зареєстрований в реєстрі під №3069.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13.10.2020 року.

Суддя: О.О.Бурнусус