КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Петришака Андрія Ярославовича на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 липня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсним пункту кредитного договору, відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У серпні 2019 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсним пункту кредитного договору, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 березня 2008 року між позивачем та ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», було укладено кредитний договір, за умовами якого йому надано кредит у сумі 4543,37 доларів США, для купівлі транспортного засобу марки ЗАЗ, 2008 року випуску.

Відповідно до пункту 11 спірного кредитного договору сторони узгодили, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони у зв`язку з цим договором, у тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням договору збитків та недійсність (неукладеність) договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту.

Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз».

Підписанням даного договору, сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними у зв`язку з договором.

Сторони домовилися, що якщо одна із сторін не наполягає на іншому, то розгляд їх спору у третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику сторін.

Зазначає, що починаючи із 2009 року умови кредитного договору ним виконувались не в повному обсязі.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 27 січня 2009 року (справа № 2004-9/09) стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 32554,28 грн.

Вказує, що вищезазначене судове рішення ним виконано у повному обсязі, а органами державної виконавчої служби винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 28 березня 2012 року, відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

18 червня 2014 року Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 718538,20 грн. та вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 серпня 2014 року (справа 751/8345/14) видано відповідний виконавчий лист.

08 серпня 2019 року йому стало відомо, що у провадженні приватного виконавця Київського міського виконавчого округу Кошарського О.В. перебуває виконавче провадження №59667934 відкрите, на підставі виконавчого листа №751/8345/14 про стягнення з нього на користь банку заборгованість за спірним кредитним договором.

Вважає, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 03 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Також зазначав, що третейське застереження про передачу спору на розгляд третейського суду, що зазначено у пункті 11 спірного кредитного договору, позбавляє його права на судовий захист.

Вказує, що оскільки відповідач незаконно стягує з нього заборгованість, яка на його думку не існує, йому завдано моральну шкоду, що виражається у душевних стражданнях, фізичному погіршенні здоров`я.

Просив суд визнати пункт 11 кредитного договору від 18 березня 2008 року, укладеного між ним та АТ «Альфа Банк» недійсним.

Стягнути з АТ «Альфа Банк» на його користь моральну шкоду у розмірі 700000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не повному з`ясуванні фактичних обставин справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що третейська угода, яку викладено у п. 11 спірного кредитного договору не відповідає вимогам ст. 12 ЗУ «Про третейські суди», оскільки не містить конкретного зазначення всіх істотних умов, предмету спору та регламент Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» не є невід`ємною частиною третейської угоди.

Зазначає, що на підставі вказаної умови договору відповідач неодноразово звертався до третейських судів із позовами про стягнення з нього заборгованості за спірним кредитним договором, та відповідно вказані позови були задоволені компетентними судами і були видані виконавчі листи на їх виконання.

А тому враховуючи той факт, що за спірним кредитним договором позивачу надавався кредит на споживчі цілі, а вимогами чинного законодавства не передбачено розгляду третейськими судами спорів щодо захисту прав споживачів, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення не правильно застосував положення ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Просив, скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 липня 2020 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги, АТ «Альфа-Банк» через свого представника подало відзив, посилаючись на те що, апелянт даною апеляційною скаргою зловживає своїми правами на судовий захист та процесуальним правом на оскарження рішення.

В обґрунтування відзиву посилається на те, що предметом третейської угоди може бути не лише спір, який існує на момент укладення такої угоди, а й будь-які спори, які виникатимуть між сторонами договору в майбутньому та передбачені третейською угодою.

Таким чином, у сторін існує виключно правова можливість, а не обов`язок на звернення до третейського суду.

Для такого звернення необхідна наявність волі обох сторін, а саме наявність угоди про передачу спору на розгляд третейського суду.

Тобто, третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є угодою про обрання одного із способів вирішення спору.

Зазначає, що погоджуючи за власним волевиявленням, тобто добровільно, умови договору сторона договору погоджується із обов`язковістю їх виконання.

Таким чином викладене в договорі третейське застереження, яке добровільно погоджене сторонами договору не свідчить про обмеження права сторони на судовий захист.

Щодо підстав недійсності п. 11 кредитного договору, зазначає, що на момент укладення даного договору, а саме 18 березня 2008 року та досягнення згоди між сторонами по всіх істотних умовах, ЗУ «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» не набрав чинності.

Просило, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 липня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», було укладено кредитний договір, за умовами якого позивачу надано кредит у сумі 4543,37 доларів США, для купівлі транспортного засобу марки ЗАЗ, 2008 року випуску.

У пункті 11 спірного кредитного договору зазначено, що сторони узгодили, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони у зв`язку з цим договором, у тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням договору збитків та недійсність (неукладеність) договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту.

Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз».

Підписанням даного договору, сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними у зв`язку з договором.

Сторони домовилися, що якщо одна із сторін не наполягає на іншому, то розгляд їх спору у третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику сторін.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 27 січня 2009 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 32554,28 грн.

Рішення третейського суду виконано.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 серпня 2014 року заяву ПАТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду задоволено.

Видано ПАТ «Альфа-Банк» виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18 червня 2014 року у цивільній справі №1723-5/410/14 Третейського суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 718538,20 грн. та стягнення судових витрат.

Постановою приватного виконавця Київського міського виконавчого округу Кошарського О. В. від 29 липня 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №751/8345/14, виданого 11 вересня 2014 року Новозаводським районним судом м. Чернігова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 718538,20 грн. та стягнення судових витрат.

Постановою приватного виконавця Київського міського виконавчого округу Кошарського О.В. від 29 липня 2019 року накладено арешт на все рухоме майно, що належить ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір було укладено у письмовій формі, сторони кредитного договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, пункт 11 спірного правочину відповідає вимогам чинного законодавства України, що діяло на момент процесуальної дії, а тому підстави для визнання його недійсним, які стали результатом домовленості сторін, відсутні.

Крім цього, відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки такі вимоги є необґрунтованими, так як позивачем не надано відповідних доказів щодо наявності такої шкоди, протиправності діяння, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних страждань відповідачем АТ «Альфа-Банк».

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з положеннями ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами першою-третьої, п`ятою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст.79 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Предметом позову у даній справі є визнання недійсним пункту 11 кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем щодо третейського застереження, оскільки такі умови суперечать частині першій статті 6 Закону України «Про третейські суди».

Відповідно частин другої, третьої статті 21 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» (у редакції на час виникнення спірних відносин) передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» (у редакції на час виникнення спірних відносин) третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

На час виникнення між сторонами спірних правовідносин, Закон України «Про третейські суди» не містив заборони на укладення третейської угоди.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців 7, 11 статей 2, 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (статті 17 ЦПК України (у редакції 2004 року), статті 12 ГПК України, статті 6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п`ята статті 55 Конституції України).

Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина перша статті 22, стаття 64 Конституції України).

Крім того, згідно з роз`ясненнями, викладеними у абзаці 5 частини другої постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 17 ЦПК України (у редакції 2004 року) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-50цс12.

У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки пункт 11 спірного правочину відповідає вимогам чинного законодавства України, що діяло на момент процесуальної дії, кредитний договір було укладено у письмовій формі, сторони кредитного договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Відсутні також підстави для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано відповідних доказів щодо наявності такої шкоди, протиправності діяння, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних страждань відповідачем АТ «Альфа-Банк».

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 липня 2020 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Петришака Андрія Ярославовича залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 15 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана