Справа № 303/167/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 жовтня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Готри Т.Ю.

за участю секретаря судових засідань: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду ухваленого 26 травня 2020 року головуючим суддею Куцкір Ю.Ю., за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

У січні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк»» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов вмотивовано тим, що 23.08.2006 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №MКН0GA00000163, згідно якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 26 465 доларів США, зі сплатою 12% на рік, з кінцевим терміном повернення 20.08.2010 року. 03.11.2008 року була укладена додаткова угода між сторонами, відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 42 622,78 доларів США, зі сплатою 12% на рік з кінцевим терміном повернення кредиту 20.08.2016 року.

В порушення зазначених умов кредитного договору, відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 19.12.2019 року становить суму 242 858,88 доларів США, з яких: 29 179,83 доларів США заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 59 277,61 доларів США заборгованість по відсоткам, 4 719,57 доларів США заборгованість по комісії та 149 681,87 доларів США заборгованість по пені.

Однак позивач просив суд стягнути тільки саме тіло кредиту в розмірі 29 179,83 доларів США та судовий збір.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 травня 2020 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування скарги посилається на те, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності, оскільки згідно умов Додаткової угоди, сторони збільшили позовну давність до 5 років, а термін повернення кредиту до 20.08.2016 року, а з позовом банк звернувся до суду 08.01.2020 року, тобто в строк. Також є неправильним висновок суду про початок перебігу строку позовної давності з останнього платежу у вересні 2010 року. Так як умовами договору передбачені зобов`язання щодо повернення боргу частинами та встановлена відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу і строк позовної давності обчислюється окремо, а не застосовується до всіх платежів наступних після першого порушення позичальника щодо здійснення відповідного платежу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, вважає, що така підлягають задоволенню з огляду на наступні мотиви.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частин 1, 2 і 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає, а тому, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ст. 526 ЦПК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 ЦК України та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №MКН0GA00000163 від 23.08.2006 року, ОСОБА_1 отримав від АТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 26 465 доларів США, зі сплатою 12% на рік, з кінцевим терміном повернення 20.08.2010 року.

Та 03.11.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 42 622,78 доларів США, зі сплатою 12% на рік з кінцевим терміном повернення 20.08.2016 року.

В порушення зазначених умов кредитного договору, відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 19.12.2019 становить загальну суму 242 858,88 доларів США, з яких: 29 179,83 доларів США заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 59 277,61 доларів США заборгованість по відсоткам, 4 719,57 доларів США заборгованість по комісії та 149 681,87 доларів США заборгованість по пені.

Водночас, позивач скориставшись своїм диспозитивним правом, у даному позові ставить питання про стягнення виключно заборгованості по тілу кредиту в розмірі 29 179,83 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з огляду на таке.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Так, сторонами кредитного договору від 23.08.2006 року, на підставі укладеної додаткової угоди від 03.11.2008 року було збільшено строк позовної давності, і такий згідно з умовами п.5.5. договору, по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, встановлено тривалістю в п`ять років (а.с.11-14).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, апеляційним судом установлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором зі сплати щомісячних платежів з погашення кредиту та відсотків за користування кредитом не виконує з 08.06.2012 року, що стверджується наданою позивачем випискою про рух коштів (а.а.56-58). Проте строк виконання зобов`язань з остаточного повернення грошових коштів за вказаним вище кредитним договором встановлено до 20.08.2016 року. А позовну заяву Банком відправлено до суду 08.01.2020 року через відділення експрес доставки «Меркурій» (а.с. 27). А звідси, апеляційний суд зазначає, що перебіг позовної давності за кредитним договором для Банку з вимогою про захист свого порушеного цивільного права розпочався з 08.01.2015 року, тобто в межах п`ятирічного строку позовної давності.

А тому, враховуючи збільшений сторонами кредитного договору строк позовної давності до вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, неустойки пені, колегія суддів вважає, що позовні вимоги банку підлягають задоволенню, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь банку кредитної заборгованості в розмірі 29 179,83 доларів США, що мала місце станом на 08 січня 2015 року (в межах строку позовної давності погодженої сторонами договору), яка складається із поточної заборгованості за кредитом у розмірі 11 491,96 доларів США та простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 17 687,87 доларів США.

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції, відповідно до пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

За пред`явлення позову банком сплачено судовий збір у розмірі 10 246,50 грн. (а.с. 3), а за подачу апеляційної скарги у розмірі 15 369,75 грн. (а.с. 96), тобто загальний розмір судових витрат позивача становить суму 25 616,25 грн., які слід стягнути з відповідача.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 травня 2020 року, скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (Код , м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) заборгованість за кредитним договором №MКН0GA00000163 від 23.08.2006 у розмірі 29 173,83 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (Код , м. Київ, вул. Грушевського,1Д) судові витрати в розмірі 25 616,25 гривень, судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 21 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: