Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.08.2020 Справа №607/26935/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Грицака Р.М.

за участі секретаря судового засідання Лобач І.В.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Тернопільської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку, -

В С ТА Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду з позовом до Тернопільської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку площею 34 м2, кадастровий номер :12:003:0026 для будівництва та обслуговування гаража № НОМЕР_1 , яка розташована по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20 квітня 2018 року Рішенням сесії Тернопільської міської ради йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . Після чого проект землеустрою був розроблений і наданий на затвердження до Тернопільської міської ради. 22 лютого 2019 року на 32 сесії 7 скликання Тернопільської міської ради розглядався проект рішення № 157 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_3 та інші)» однак рішення прийняте не було у зв`язку із відсутністю необхідної кількості голосів. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2019 року залишено в силі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду яким визнано протиправними дії Тернопільської міської ради, що виразилися у неналежному розгляді на 32 сесії 7 скликання, що відбулася 22 лютого 2019 року, проекту рішення №157 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (гр. ОСОБА_3 та інші)».

Також 06 червня 2019 року на 35 сесії 7 скликання Тернопільської міської ради відбувався розгляд проекту рішення № 192 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_3 та інші)» за наслідками якого рішення не прийняте через недостатність голосів під час голосування проекту даного рішення.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року залишено в силі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року яким визнано протиправним дії Тернопільської міської ради 06.06.2019 на 35 сесії 7 скликання щодо розгляду проекту рішення № 192 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_3 та інші)». 25 жовтня 2019 року на 39 сесії 7 скликання Тернопільської міської ради відбувся третій розгляд проекту рішення «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_3 та інші)» (проект рішення №93). За результатами голосування рішення не прийнято.

Таким чином Тернопільська міська рада не затверджуючи проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 заперечує його право власності на земельну ділянку, яка необхідна для обслуговування належного йому на праві власності гаража у відповідності до правил ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, які закріплюють принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою на якій цей об`єкт розташований. Також зазначає, що він протягом тривалого часу, більше як 22 роки, добросовісно, безперервно та відкрито користується спірною земельною ділянкою в розмірах необхідних для обслуговування гаража, а тому набув право власності на неї за набувальною давністю. З огляду на викладене, просить суд захистити його право на вільне володіння та розпоряджання належним йому майном та задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою суду від 21 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом.

06 грудня 2019 року відповідач Тернопільська міська рада надала суду відзив на позов у якому зазначає, що позивач набув права власності на гараж розташований на спірній земельній ділянці 25 грудня 1997 року, однак, право власності на земельну ділянку, яка знаходиться під вказаною нерухомістю належним чином останнім не оформлено та станом на сьогодні, спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності. Разом з цим позивач ініціював реалізацію свого права відповідно до законодавства на одержання спірної земельної ділянки у власність, необхідну для обслуговування його гаража, а саме, станом на сьогодні Тернопільською міською радою надано ОСОБА_3 дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вказаний проект землеустрою погоджено в порядку ст. 186-1 ЗК України та позивач звертався до міської ради із заявою про його затвердження. За таких обставин, у позивача відсутні підстави для звернення до суду із позовом про визнання права власності на земельну ділянку на підставі ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України так як в даному випадку його право жодним чином не порушено, а законодавець визначає певний порядок дій для оформлення права власності на земельну ділянку в ситуації яка склалася, у зв`язку з чим просить суд у задоволенні позову відмовити. Також вважає, що оскільки земельна ділянка належить до комунальної власності, а отже її власник відомий, тому підстави для набуття права власності на спірну земельну ділянку у позивача відсутні.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Представник відповідача Друзюк Р.М. в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечив та просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником гаража АДРЕСА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності виданого 25 грудня 1997 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації та не заперечується відповідачем.

На підставі договору на проведення робіт із землеустрою від 14 травня 2018 року №Б-137 у відповідності до завдання на виконання робіт та рішення Тернопільської міської ради від 20 квітня 2018 року №7/24/85 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0034 га за адресою АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_3 » на замовлення ОСОБА_3 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів.

За приписами ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до частини першої - третьої ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. «в» ч.3 ст.116 ЗК України).

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

З огляду на це, ОСОБА_3 , який є громадянином України, має право на набуття права власності на земельну ділянку для будівництва індивідуального гаражу.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч.1 ст.122 ЗК України).

Отже, підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Положеннями статті 172 ЦК України закріплено, що територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України.

Відповідно до положень ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У ч. 7 ст. 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч.8 ст.118 ЗК України).

За положеннями ч. 9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частинами 10 та 11 ст. 118 ЗК України встановлено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Як встановлено рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі №500/639/19 проект рішення № 157 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_3 та інші)» 21 лютого 2019 року був розглянутий на засіданні постійно діючої комісії з питань містобудування Тернопільської міської ради і був цією комісією підтриманий, згідно протоколу засідання комісії №2 від 21 лютого 2019 року на засіданні сесії міської ради під час розгляду відповідного питання ніхто з депутатів міської ради не висловлював зауважень з приводу даного проекту, відсутності висновків відповідних постійних комісії, будь-яких обговорень чи запитань з даного питання депутати не висували. Однак, за результатами голосування рішення не прийнято, у зв`язку із недостатньою кількістю голосів під час голосування. Разом з тим, діючим законодавством не передбачено можливості прийняття іншого рішення при вирішення питання щодо затвердження проекту землеустрою крім рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про відмову у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду. При цьому, не прийнявши будь-якого рішення за результатами розгляду вказаного питання, міська рада повторно даний проект рішення на голосування сесії міської ради з власної ініціативи не внесла, у зв`язку із цим, позивачі змушені повторно звертатись до міської ради із заявами про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, що суттєво порушує їх права та суперечить вимогам Закону та покладає на позивачів надмірний тягар невизначеності з даного питання. Таким чином за наслідком розгляду справи позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до Тернопільської міської ради задоволено та визнано протиправними дії Тернопільської міської ради, що виразилися у неналежному розгляді на 32 сесії 7 скликання, що відбулась від 22 лютого 2019 року, проекту рішення №157 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (гр. ОСОБА_3 та інші)».

Вказане рішення постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2019 року у справі №857/5690/19 залишено без змін.

Також як вбачається із рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року у справі № 500/1367/за позовом ОСОБА_7 до Тернопільської міської ради за участю третіх осіб ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 19 06.06.2019 на 35 сесії Тернопільської міської ради 7 скликання відбувся розгляд проекту рішення № 192 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_3 та інші)», за результатами голосування якого відповідачем не прийнято жодного із передбачених статтею 118 ЗК України рішень. Вказані дії Тернопільської міської ради суд визнав протиправними та такими, що порушують права позивача.

Оцінюючи доводи сторін, суд дійшов висновку, що відповідач, не приймаючи рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на якій розміщений гараж, що належить позивачу на праві приватної власності, діє з порушенням принципів, визначених у пунктами 1, 2, 5, 8 частини третьої статті 2 КАС України.

25 жовтня 2019 року на 39 сесії Тернопільської міської ради 7 скликання відбувся розгляд проекту рішення № 93 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_3 та інші)».

Згідно витягу із протоколу 39 сесії Тернопільської міської 7 скликання ради встановлено такі результати голосування: за - 6, проти - 0, утримались 2. Рішення не прийнято у зв`язку із недостатньою кількістю голосів.

Відповідно до інформаційної картки А-25-02 версія 06 введеною в дію 20 лютого 2019 року «Затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» однією з підстав відмови у наданні такої адміністративної послуги є недостатня кількість голосів під час голосування даного проекту рішення на засіданні сесії міської ради (п.п.4 п.8 картки).

З інформаційної картки А-25-02 версія 07 «Затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» введеною в дію 02 грудня 2019 року вбачається, що така підстава для відмови у наданні адміністративної послуги як недостатня кількість голосів під час голосування даного проекту рішення на засіданні сесії міської ради відсутня (п.8 картки).

У відповіді на запит від 08 листопада 2019 року № 306/1.4-5 відділ «Центр надання адміністративних послуг» Тернопільської міської ради повідомив, що суб`єктом надання послуг щодо земельних питань, відділом земельних ресурсів Тернопільської міської ради, повинні бути внесені зміни в інформаційні картки відповідно до рішення Тернопільської міської ради від 25 жовтня 2019 року №7/39/136 оприлюднені на офіційному сайті Тернопільської міської ради. Станом на день на дання відповіді на запит ЦНАП керується інформаційними картками затвердженими 20 лютого 2019 року.

З огляду на наведене вище, погодитися з доводами позивача, що його заява про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу, розташованої по АДРЕСА_1 була залишена відповідачем без розгляду, а від так він, має право на звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на вказану земельну ділянку, не можна.

Згідно з п. б, ч. 1 ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.ч. 1, 2 ст.116 ЗК України).

За змістом положень статті 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Аналіз наведених норм права у взаємозв`язку дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування громадян та визначено органи, уповноважені розглядати ці питання та підстави оскарження до суду рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, а саме відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскарженні до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Оскільки відповідачем не приймалось рішення про відмову у передачі земельної ділянки у власність та не залишалась заява ОСОБА_3 без розгляду, а також враховуючи норми закону, якими питання щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності віднесено до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, суд не може погодитися із доводами позивача про визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,0034 га, розташованої по АДРЕСА_1 .

Щодо доводів позивача про набуття права власності на спірну земельну ділянку за набувальною давністю суд зазначає.

Частиною 1 статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Отже суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

У даному спорі позивач набуваючи право власності на гараж не міг не знати, що земельна ділянка на якій він розташований належить до комунальної власності, отже власник земельної ділянки відомий, і набути право власності на комунальне майно за набувальною давністю у нього не буде підстав. Для набуття права власності на земельну ділянку, яка перебуває у комунальній власності існує порядок приватизації таких земельних ділянок.

Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

З огляду на викладене, оскільки відповідачем не приймалось рішення про відмову у передачі земельної ділянки у власність та не залишалась заява ОСОБА_3 без розгляду, а також враховуючи норми закону, якими питання щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності віднесено до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку, оскільки питання щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності віднесено до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Враховуючи положення ст.141 ЦПК України та висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати понесені стороною позивача розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 18, 76-83, 89, 95, 141, 247, 258, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Тернопільської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку площею 34 м2, кадастровий номер :12:003:0026 для будівництва та обслуговування гаража № НОМЕР_1 , яка розташована по АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Тернопільська міська рада, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 34334305, місцезнаходження: вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль.

Повний текст рішення суду складено 10 вересня 2020 року.

Головуючий суддяР. М. Грицак