Справа № 308/819/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 вересня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Резуненко Олександр Анатолійович на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, ухваленого 26 лютого 2020 року головуючим суддею Данко В.Й. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області, про визначення місця проживання дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків відносно їхньої дитини, не приділяє їй уваги та не цікавиться її життям, провідує рідко. Постійної роботи та заробітку відповідач не має. Наразі, донька проживає разом з ним. Він доглядає і піклується про неї, слідкує за станом її здоров`я, розвитком. Вказує, що у них з донькою налагоджений психологічний двосторонній контакт та прив`язаність один до одного. Посилаючись на наявність постійного заробітку, вказує, що має змогу забезпечити доньку всім необхідним. Намірів перешкоджати матері дитини в здійсненні її прав і обов`язків не має.

В свою чергу ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визначити місце проживання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , з правом побачення батька дитини; встановити право батька дитини гр. ОСОБА_3 на побачення з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що батько дитини ОСОБА_3 заперечує проти її побачень з донькою, обмежує право проживати їм всім разом за адресою: АДРЕСА_1 . Також вказує, що неодноразово приходила в дитячий садочок та намагалася поспілкуватися зі своєю дитиною, однак вихователі та батько чинять їй перешкоди, дитину забирати з садочку забороняють і називають це невиконанням материнського обов`язку. Зауважує, що при визначенні місця проживання доньки повинне враховуватися особливе виховання дівчинки. Саме в інтересах дитини є проживання з мамою, в якої вона може навчитися готувати, прибирати, бути охайною. Просить врахувати, що при визначенні місця проживання дитини визначальними є вік та стать дитини, а також поведінка батьків. І крім випадків, коли є виняткові обставини, малолітня дитина не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.02.2020 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову та відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_3 . В обґрунтування скарги посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду. Беручи до уваги вік та стать дитини, в її інтересах така однозначно повинна проживати разом з мамою. Вважає, що суд порушив права дитини, фактично залишивши її на вихованні бабусі при тому, що в неї є жива мама. Вважає, що суд здійснив підміну понять оцінюючи маму, як дискомфортні чинники для дитини. Матеріалами справи не встановлено обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з мамою. Також не враховано категоричне заперечення батька проти проживання дитини (хоча б половину канікул) у матері. При вирішенні справи суд не врахував принцип статті 6 Декларації прав дитини, згідно якого малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не може розлучатися зі своєю матір`ю.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2011 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

У подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим 10.01.2014 виконавчим комітетом Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (а.с.5).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.06.2018 по справі № 308/8199/17 шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано. Рішення набрало законної сили 17.07.2018 (а.с.6).

Згідно з Актом відсутності особи за місцем проживання, виданим депутатом Великодобронської сільської ради Бенедек І.Ф. від 11.10.2018, громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 10.08.2017 фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

Згідно з Довідкою Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області № 3217 від 10.10.2018, малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

Згідно з Довідкою від 10.10.2018 № 01-35/33 та Характеристикою від 11.10.2018 на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданими Великодобронським дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) Великодобронської сільської ради Уждгородського району Закарпатської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує дитячий садок з 2017 року. Дитину приводить і забирає батько ОСОБА_3 . Дитина завжди охайна, чиста, весела, гарно грається з дітками, легка в спілкуванні як з однолітками, так і з вихователями. Розумово розвинута, активна на заняттях. Навики самообслуговування сформовані відповідно до її віку. Мама дитину не відвідує, дитина про маму не згадує (а.с.15, 17).

Згідно з Актом обстеження умов проживання від 08.11.2018, на підставі заяви ОСОБА_3 з метою визначення місця проживання проведено обстеження умов проживання: АДРЕСА_1 . Під час обстеження матері вдома не було (а.с.113).

Згідно з Актом обстеження умов проживання від 12.12.2018, на підставі звернення ОСОБА_3 з метою визначення місця проживання проведено обстеження умов проживання: АДРЕСА_1 . Житло розміщене на 1 поверсі 1 поверхового будинку, складається з 2 кімнат: кухня прихожа, вітальня, санвузол. Наявне водо-, газо-електропостачання. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: дім відповідає санітарним нормам, житло охайне та естетичне. За цією адресою проживають: ОСОБА_5 (бабуся), ОСОБА_6 (брат ОСОБА_7 ), ОСОБА_8 (тітка), ОСОБА_9 (племінниця), ОСОБА_1 (мама). Стосунки, традиції сім`ї: хороші, в сім`ї поважають один одного. Під час обстеження мати повідомила, що перебувала на заробітках, тому дитина проживає з батьком, а зараз вона повернулася і хоче, щоб дитина проживала з нею (а.с.114).

Згідно з Актом обстеження умов проживання від 08.11.2018, на підставі звернення ОСОБА_3 з метою визначення місця проживання проведено обстеження умов проживання: АДРЕСА_1 . Житло розміщене на 1 поверсі 1 поверхового будинку, складається з 7 кімнат: кухня, спальня, гостьова, дитяча кімната, окрема літня кухня, окремо туалет та ванна, наявне водо-, газо-електропостачання. Умови проживання задовільні, в кімнатах чисто та прибрано, наявні меблі та побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: в дитини є окрема кімната, іграшки відповідно до віку, створені всі умови для розвитку дитини. За цією адресою проживають: ОСОБА_3 (1990 р.н., батько), ОСОБА_10 (1972 р.н., бабуся), ОСОБА_3 (1966 р.н., дідусь), ОСОБА_11 (1997 р.н., тітка), ОСОБА_3 (2013 р.н., донька). Стосунки, традиції сім`ї: добрі, люблячі, в сім`ї поважають один одного, любляче відносяться до дитини (а.с.112).

Відповідно до Висновку про визначення місця проживання дитини, складеного Ужгородською районною державною адміністрацією Закарпатської області від 14.014.2019 № 42/03-31, у ході вивчення питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що вона фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За цією адресою проживає з батьком ОСОБА_3 . Мати ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Органом опіки та піклування зроблено висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 (а.с.19-21).

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_3 та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що визначення місця проживання дитини з батьком якнайкраще відповідатиме інтересам дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень статті 157 Сімейного кодексу України (далі - СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною 6 статті 7 СК України, рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року).

Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Суд першої інстанції в повній мірі врахував зазначені приписи національного та міжнародного законодавства.

Так, суд вірно виходив з того, що сторони спору мають матеріальні можливості для виховання дитини, що підтверджено зазначеними вище актами обстеження умов проживання.

Також суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги вік дитини та те, що дитина вже протягом тривалого часу проживає з батьком, який займається її вихованням, а тому розлучення з ним і зміна звичного оточення може спричинити дитині дискомфорт, що не відповідатиме інтересам дитини. Враховано судом і прояв більшої прихильності дитини до батька, наявність між ними психоемоційного зв`язку та відсутність такого зв`язку між дитиною та матір`ю, що зокрема підтверджується допитаними в судовому зсіданні як свідків працівниками дитячого садочку.

Крім цього, ОСОБА_12 пояснив колегії суддів, що ОСОБА_13 не була присутня на урочистостях присвячених закінчення відвідування дочкою дошкільного навчального закладу та вступ до першого класу загальноосвітньої школи.

А отже, обґрунтованим є висновок суду про те, що найкращим інтересам дитини відповідатиме визначення її місця проживання саме з батьком.

При цьому апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на те, що суд здійснив підміну понять оцінюючи маму, як дискомфортні чинники для дитини, оскільки суд такого висновку не робив. Судом зазначено, що саме зміна звичного оточення може спричинити дитині дискомфорт, без жодної вказівки про те, що мама дитини є дискомфортним чинником. Вказане відповідає матеріалам справи.

Недоречним є й посилання апелянта на те, що суд порушив права дитини, фактично залишивши її на вихованні бабусі при тому, що в неї є жива мама, оскільки та обставина, що вихованням дитини займається також і її бабуся, яка з нею проживає, не може свідчити про порушення прав дитини на материнське виховання, не дивлячись на те, що мати дитини проживає окремо.

Безпідставним є й посилання апелянта на те, що зважаючи на стать дитини, в її інтересах така однозначно повинна проживати разом з мамою, оскільки жодними нормами сімейного законодавства не передбачено наявності якихось переваг у матері, пов`язаних зі статтю дитини, при визначенні місця проживання дитини. Навпаки, згідно з практикою ЄСПЛ жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що найкращим інтересам дитини відповідатиме її проживання саме з батьком. Доводи апеляційної скарги вказаного висновку суду не спростовують.

З приводу інших доводів апеляції апеляційний суд зазначає наступне.

Так, щодо посилання апелянта на створення їй позивачем перешкод у спілкуванні з дитиною, то такі дії батька можуть бути предметом окремого судового розгляду, та не мають якогось самостійного правового значення для правильного вирішення даного спору.

Щодо посилання апелянта на ст. 6 Декларації прав дитини, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі №6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Велика Палата ВС зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, і не є частиною національного законодавства України. А законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Отже, посилання апелянта на ст. 6 Декларації прав дитини є недоречним.

Таким чином, перевіривши дану апеляційну скаргу в межах її доводів, апеляційний суд вважає, що вона, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи наведене та керуючись приписами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Резуненко О.А., залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 лютого 2020 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: