Справа № 308/330/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 жовтня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Волощук В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 02 листопада 2017 року (у складі судді Бедьо В.І.) за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» (надалі Банк) звернувся до суду з позовом у січні 2017 р.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 02-1/3к-22 від 27 грудня 2013 р. у сумі 746 656,81 грн. і 1981,54 грн. у відшкодування судового збору.

На обґрунтування позовних вимог указав, що 27 грудня 2013 р. між Банком і позичальником було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідачу було надано кредит на загальну суму 609 300 грн. зі сплатою 20 відсотків річних і строком повернення до 24.11.2016 р.

Банк виконав узяті на себе зобов`язання згідно з умовами кредитного договору, натомість відповідач своїх зобов`язань не виконав, що зумовило виникнення заборгованості станом на 11.01.2016 р. у розмірі 746 656,81 грн., яка складається із 609 300 грн. прострочена заборгованість по кредиту; 40 620 грн. прострочена заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами; 22 435,59 грн. пеня; 2 403,81 грн. 3% річних (ст.625 ЦК України); 60 930 грн. штраф; 10 967,40 грн. інфляційне збільшення заборгованості.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 02 листопада 2017 р. позов задоволено: с тягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за Договором кредиту № 02-1/3к-22 від 27.12.2013 р. у розмірі 746 656, 81 грн. і 11 199, 86 грн. у відшкодування судового збору.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити частково. Застосувати до спірних правовідносин спеціальні строки позовної давності. У порядку ч.3 ст.551 ЦК України зменшити розмір неустойки як таку, що значно перевищує розмір збитків. Доводить про порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-відповідач не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції;

-штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором є порушенням положень ст. 61 Конституції України;

-несправедливою умовою кредитного договору є вимога про сплату споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором;

-судом не було з`ясовано обставин щодо початку перебігу позовної давності стосовно кожного простроченого щомісячного платежу за кредитним договором.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Банк просить апеляційну скаргу залишити без задоволення як безпідставну, а рішення суду першої інстанції без зміняк законне та обґрунтоване.

Суд виходив із доведеності позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщосправу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Одним із доводів апеляційної скарги відповідача є те, що він не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції.

Із цього приводу колегія суддів зауважує наступне.

Як видно з матеріалів справи, Ужгородським міськрайонним судом було здійснено запит начальнику відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Закарпатській області з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) ОСОБА_1 (а.с.22).

Із відповіді видно, що відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23).

Копія ухвали про відкриття провадження у справі та матеріали позовної заяви були надіслані саме на цю адресу (а.с.25). Більше жодної судової кореспонденції про час і місце розгляду справи відповідачеві не надсилалися, відтак доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із підстав порушення п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.

Щодо решти доводів апеляційної скарги суд зауважує наступне.

Із матеріалів справи видно, що 27.12.2013 р. між ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» і ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 02-1/3к-22, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 643 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20 % на рік і строком повернення до 24.12.2016 р. (а.с.3-7).

31 січня 2014 р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 02-1/3к-22 від 27.12.2013 р., відповідно до умов якої кредитор надає позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 134 300 грн. зі сплатою 20% річних із кінцевим терміном повернення заборгованості до 26.12.2014 р. (а.с.8).

26 грудня 2014 р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 02-1/3к-22 від 27.12.2013 р., відповідно до умов якої кредитор надає позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 134 300 грн. зі сплатою 20% річних із кінцевим терміном повернення заборгованості до 26.12.2015 р. (а.с.9).

25 листопада 2015 р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 02-1/3к-22 від 27.12.2013 р., відповідно до умов якої кредитор надає позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 604 300 грн. зі сплатою 20% річних із кінцевим терміном повернення заборгованості до 24.11.2016 р. (а.с.10).

08 квітня 2016 р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 4 до кредитного договору № 02-1/3к-22 від 27.12.2013 р., відповідно до умов якої кредитор надає позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 604 300 грн. зі сплатою 20% річних із кінцевим терміном повернення заборгованості до 24.11.2016 р. (а.с.11).

Також Банком на обґрунтування своїх позовних вимог було надано виписку по особовому рахунку з 27.12.2017 р. по 11.01.2017 р. (а.с.12-15).

Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача станом на 11.01.2017 р.така складає загалом 746 656,81 грн., а саме: 609 300 грн. заборгованість по кредиту;40 620 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами; 22 435, 59 грн. заборгованість по пені; - 2 403, 81 грн. заборгованість з нарахованого 3%; 60 930 грн. штраф; 10 967,40 грн. заборгованість із урахуванням індексу інфляції (а.с.16).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та законодавства.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути Кредитору надані грошові кошти та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стосовно доводу апеляційної скарги про те, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором є порушенням положень ст. 61 Конституції України, належить зауважити, що в спірних правовідносинах штраф і пеня стягувалися не за одним і тим самим видом цивільно-правової відповідальності, відтак указаний принцип до спірних правовідносин не підлягає застосуванню.

Довід апеляційної скарги про несправедливу умову кредитного договору (вимога про сплату споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором) також не заслуговує на увагу, оскільки відповідач не звертався до суду з позовом про визнання кредитного договору в цілому, чи якоїсь його частини недійсною.

Посилання апелянта на те, що судом не було з`ясовано обставин щодо початку перебігу позовної давності стосовно кожного простроченого щомісячного платежу за кредитним договором є безпідставним, оскільки умовами кредитного договору (п.7.8) визначено, що загальна позовна давність щодо звернення до суду за захистом прав становить 10 років, а позовна давність про стягнення неустойки у вигляді штрафу та пені становить 3 роки, відтак Банк звернувся до суду з позовом у межах строків позовної давності.

Відтак, доводи апеляційної скарги в частині стягнення із відповідача на користь Банку сум заборгованості не заслуговують на увагу, оскільки не спростовуютьвисновків суду першої інстанції і позиції Банку. Відповідачем не надано належних і допустимих доказів у підтвердження своєї правової позиції, натомість сам факт виникнення заборгованості не заперечується.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщосправу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Судом першої інстанції було порушено вказану норму процесуального права, це є доводом апеляційної скарги, відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.2, 376 ч.3 п.3, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 2.Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 02 листопада 2017 року скасувати. 3.Позов публічного акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» задовольнити. 4.Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» заборгованість за кредитним договором № 02-1/3к-22 від 27 грудня 2013 р. у сумі 746 656,81 грн., яка складається із: 609 300 грн. прострочена заборгованість по кредиту; 40 620 грн. прострочена заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами; 22 435,59 грн. пеня; 2 403,81 грн. 3% річних (ст.625 ЦК України); 60 930 грн. штраф; 10 967,40 грн. інфляційне збільшення заборгованості, а також 11 199, 86 грн. у відшкодування судового збору. 5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 6.Повне судове рішення складено 12 жовтня 2020 р.

Судді: