21.10.2020 Провадження № 2/337/1532/2020
ЄУН №337/3118/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.10.2020 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді - Салтан Л.Г.

за участю секретаря - Шаповалової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , (що зареєстрована : АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , (що зареєстрований: АДРЕСА_2 ) про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В :

29.07.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів на утримання дитини в розмірі 1000 гривень є недостатньою для матеріального утримання дитини (витрати на харчування, одяг, навчання, лікування). У позові просила змінити розмір аліментів, що стягуються на її користь на утримання сина до 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, до повноліття дитини.

Ухвалою судді від 05.08.2020 року цивільна справа прийнята до провадження судді Салтан Л.Г., призначено підготовче судове засідання, відповідачеві наданий строк для подання відзиву.

28.08.2020 року відповідач надав відзив на позов, в якому виклав заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову з огляду на наступне: наразі він не працює, постійного та регулярного доходу не має, вважає, що сплачує аліменти на утримання сина в розмірі 1000 грн. щомісяця, що навіть перевищує 50% прожиткового мінімуму доходів громадян, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно. Вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, просить відмовити в задоволенні позову.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відстуністю, просить задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, звернулись до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутністю, у задоволенні позовних вимог просять відмовити.

Розглянувши матеріали провадження, суд дійшов висновку про задоволення позову по наступним підставам.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) - позивачка по справі є матір`ю, а відповідач по справі ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

На підставі рішення Хортицького районного суду від 04.03.2016 року, з ОСОБА_2 на користь позивачки стягуються аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , в розмірі 1000 грн., щомісяця, починаючі з 13.01.2016 року і до повноліття дитини.

Стан здоров`я позивача, відповідача та дитини задовільний.

ОСОБА_1 не працює, інших утриманців крім малолітнього сина не має.

ОСОБА_2 не працює, постійного заробітку або доходів не має, інших утриманців або утримань за виконавчими листами не має.

У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язаний утримувати свою малолітню (неповнолітню) дитину.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст.ст. 141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тобто такий обов`язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VІІІ) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3. ст. 181 СК, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її батька (ст. 183 СК) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Як свідчить правова позиція Верховного Суду України у справі за № 143 цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки) (постанова Верховного суду України №6-143 ЦС13 від 05.02.2014 року).

Суд вважає, що позовні вимоги, заявлені позивачкою ОСОБА_1 про зміну способу присудження аліментів з твердої суми на 1/4 частку від заробітку є законні та обґрунтовані, обумовленими інфляційними процесами в державі та значним підвищенням вартості життя.

Також суд вважає, що з відповідача у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Керуючись ст. ст. 180, 182 - 184 СК України, ст. ст. ч.2 п.1 ст.141, ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , (що зареєстрована : АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , (що зареєстрований: АДРЕСА_2 ) про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2016 року у справі ЄУН 337/73/16-ц; провадження №2/337/285/2016, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1000 грн. гривень щомісячно, на 1/4 частину заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікущомісяця, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку,та в подальшому стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрована: АДРЕСА_1 ), аліменти на утримання неповнолітного сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікущомісяця, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований: АДРЕСА_2 ) судовий збір на користь держави в розмірі 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги з дні виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21.10.2020 року.

Суддя: Л.Г. Салтан