Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/1189/18
Провадження № 2/209/28/20
РІШЕННЯ

іменем України

"09" вересня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.

при секретарі Золотих Л.М.

за участю представника Міністерства юстиції України Лисяк С.В.

представника ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс Кірєєва С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобєлєвої Алли Михайлівни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія Вектор Плюс про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська з позовом до Міністерства юстиції України, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, товариства з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія Вектор Плюс про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить: визнати противоправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу ), індексний номер: 2697 11 37 від 11.122015 10:39:02 що прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Кобелєвою Аллою Михайлівною, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, щодо об`єкту нерухомого майна із місцезнаходженням: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженої відповідальністю «ФАКТОРІНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» , ; зобов`язати Міністерство Юстиції України скасувати запис про права власності № 12476975 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія Вектор Плюс» внесений до реєстру 11.12. 2015р. 10: 15 : 34 який здійснено державним реєстратором приватним нотаріусом Кобелєвою Аллою Михайлівною, Київський міський нотаріальний округ м. Київ та внести зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно; зобов`язати Міністерство юстиції України скасувати запис про обтяження №12477008 здійснений державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, м. Київ Кобелєвою Аллою Михайлівною та внести зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування свого позову вказав, що 08.04.18 р. листом на замовлення з Міністерства юстиції України отримано документ від 28.03.2018р. №11663/Т -49 53М9.2.1 з додатками, а саме: наказ № 476/7 від 14.02.2018 «про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 18.01.2018 та лист від 19.02.2018р. Т-1220/14п відповідно цього документа його повідомляють про те, що у разі незгоди з наказом Міністерства юстиції України він має право звернутися до суду. Ним не порушено строк для судового захисту. Підставою для звернення до Міністерства юстиції України та до суду було наступне порушення його прав: 16.05.2017р. в квартирі АДРЕСА_3 , яка використовується як місце постійного проживання його сім`ї, що складається з дружини, доньки, неповнолітніх онуків, службою у справах дітей адміністрації Дніпровського району міської ради було проведено обстеження умов проживання онуків. На заяву доньки до адміністрації Дніпровського району міської ради про порушення її прав 17.05.2017 року були надано акт обстеження від 16.05.2017р., та ксерокопію документів, на підставі яких було здійснено обстеження, а саме: копію заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС», копію листа Дніпропетровської обласної державної адміністрації, копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно наданих документів компрометуючі дії служби у справах неповнолітніх щодо його сім`ї пояснюється тим, що приватний нотаріус Кобелєва Алла Михайлівна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ винесла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу ), індексний номер: 2697 11 37 від 11.12.2015 10 : 39: 02 щодо об`єкту нерухомого майна із місцезнаходженням: АДРЕСА_1 зазначив власником квартири ТОВ «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС, . В строк передбачений чинним законодавством він звернувся зі скаргою на дії державного реєстратора до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області. До скарги були додані докази щодо порушення його прав. 13.06.2017р. № 14955/04.2 ця скарга була зареєстрована. Після неодноразових звернень до управління юстиції 01.11.2017р. він отримав копію повідомлення від 21.06.2017р. №042-64 /3458 . Його інформували про те, що його заяву з додатками було надіслано до Головного територіального управління юстиції у Київській області за належністю.. Відповідно до Закону України «Про звернення громадян» загальний розгляд скарги не може перевищувати 45 днів , але відповіді від територіальних органів, по суті, він вчасно не отримав. Його звернення до різних інстанцій не мали успіху. Минуло шість місяців, але ніякої письмової відповіді щодо розгляду його скарги, яка була зареєстрована 13.06.2017р. від територіальних органів юстиції він не отримав. Його скарга не надійшла за належністю в установлений законом строк. При таких обставинах були законні підстави для звернення до Міністерства юстиції України з доповненням до раніше поданої скарги на дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни та скасування незаконного рішення. 18. 01. 2018р. він звернувся зі скаргою, доповненням до скарги (зареєстрована 13.06.2017р № 14955/04.2. в Головному територіальному управління юстиції Дніпропетровської обл.. ) на дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу,м. Київ Кобелєвої Алли Михайлівни та скасування незаконного рішення». Після звернення до Міністерства юстиції України з даною скаргою 30 січня 2018р. листом на замовлення від Головного територіального управління юстиції м. Київ отриманий документ від 05.01 2018р. № Т-5333. В документі зазначено, що право на скасування рішення приватного нотаріуса та внесення змін до реєстру нерухомого майна належить Міністерству юстиції України і йому рекомендовано звернутися з відповідною заявою, що раніше було зроблено. В Міністерстві юстиції України йому відмовлено в розгляді скарги по суті, вважає, з формальних підстав. Так в Наказі Міністерства юстиції України від 14.02.2018р. №476/7 зазначено про те, що скарга не оформлена належним чином , а саме: додані до скарги копії документів не засвідчені в установленому порядку. Вважає, що документ, якій підтверджує порушення його прав - це довідка з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. Ця інформації є в публічному доступі; вона була надана на заяву його доньки службою у справах дітей Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради як додаток до інших документів. Окрім того на підставі цього документу у Дніпровському районному суді м.Дніпродзержинська розглядалася справа № 209/946/17 за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю « Факторингова компанія «Вектор Плюс» до нього. Цей документ - довідка з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно - він також отримав як додаток до позовної заяви не засвідченим. Він та його сім`я не є власниками нерухомого майна, а власником (шляхом внесення змін до державного реєстру речових прав) зазначено ТОВ "ФАКТОРИНГОВУ КОМПАНІЮ «ВЕКТОР ПЛЮС». В той же час договір іпотеки який 20.02.2008р. він уклав з Акціонерним комерційним банком «ТАС - Комерцбанк» не дає приватному нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Кобелєвої А.М. права на перереєстрацію право власності та підстав для внесення зміни в реєстр нерухомого майна. Приватним нотаріусом Кобелєвою А.М не вчинялося жодної із перелічених у ст.34 Закону України «Про нотаріат» дій і тому вона не мала передбачених законом підстав для здійснення функції державного реєстратора щодо цього майна. Окрім того свої дії нотаріус повинен був узгодити зі службою у справах неповнолітніх, отримати відповідний дозвіл. Він також повинен надати дозвіл на відчуження оскільки згідно з Законом України від 3 червня 2014р №1304- VII зі змінами відповідно до Закону №629-V- III від 16.07.2015 не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника ) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно ст.. 5 Закону України «Про іпотеку» Такі дії приватного нотаріуса є неправомірними. Більш того за його заявою до Головного територіального управління юстиції у м. Києві за результатом розгляду проведеної в межах компетенції перевірки встановлено, що дії нотаріуса, направлені на державну реєстрацію речових прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено з порушенням норм абз. 2 та 3 частини п`ятої статті 3 та частини дев`ятої статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також надана інформація про те, що приватному нотаріусу Кобелєвої А.М. анульовано доступ до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вважає, що Міністерство юстиції України має право не тільки анулювати доступ до державного реєстру, але й поновити права осіб які постраждали від дій приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. оскільки це передбачено ст. 36 Закону України Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і тому його зазначено відповідачем. Що стосується суми позовних вимог в 320 тис. грн.. та вона дорівнює суми майна яке незаконними діями приватного нотаріуса було зазначено за третьою особою ТОВ «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС, . Саме з такою ціною позовних вимого це товариство звернулася до Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська з позовною заявою «про усунення перешкод у здійснення права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила права користування». Він зазначений відповідачем. Рішенням Дніпровського суду м. Дніпродзержинська від 10. липня 2017р. у задоволенні позову ТОВ «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС, було відмовлено, (справа № 209/946/17 ). Інших судових позовів за його участю не має, і раніше по цим вимогам справи не розглядалися.

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи.

Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 лютого 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження суддею Ковальовою А.Б.(т.1 а.с.89)

В зв`язку з находженням судді Ковальової А.Б. на лікарняному по вагітності та пологам, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 13.05.2019 року зазначена цивільна справа була передана для розгляду судді Лобарчук О.О. (т.1 а.с.112)

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобєлєвої Алли Михайлівни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія Вектор Плюс про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - прийнято до провадження.(т.1 а.с.113)

28 жовтня 2019 року на даресу суду надійшли пояснення представника ТОВ "ФК "Вектор плюс" Кірєєва С.В. в яких заначено, що відповідно до частини третьої статті 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» (в редакції Закону від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ) батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Стаття 12 Закону України від 2 червня 2005 року №2623-ГУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (в редакції Закону від 2 червня 2005 року №2623-ГУ) вимагає, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна. При укладенні договору іпотеки, права малолітніх дітей порушені не були, вони не були власниками та не користувалися нерухомістю, яка передавалася в іпотеку. Таким чином, отримання дозволу на здійснення правочину та/або реєстраційної дії від служби у справах дітей не було потрібно. Рішення про державну реєстрацію права власності на нерухомість було прийняте приватним нотаріусом Київського МНО, як спеціальним суб`єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, Позивач оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень, яке є актом індивідуальної дії та з такого роду вимогами особа може звертатися до суду лише шляхом подання адміністративного позову (ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, який відповідно до частини першої статті 17 КАС України підлягає розгляду адміністративним судом за

правилами адміністративного судочинства). Такі рішення не є правочинами, а тому не потребують будь-якого додаткового узгодження, у т.ч з органом опіки та піклування. Зі змісту договору іпотеки вбачається, що сторони договору дійшли згоди, щодо способу задоволення вимог іпотекодержателя у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових

та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; заявник - зокрема, іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана

поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Обравши способом захисту визнання незаконним та скасування рішення

держ.реєстратора, позивач в силу ЦПК України зобов`язаний довести порушення його прав та інтересів внаслідок прийняття оскаржуваного рішення та правові підстави незаконності такого рішення. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернувся позивач, так і від характеру його порушення. Наявність простроченої заборгованості за креитом, забезпеченим іпотекою, та реалізація іпотеко держателем свого права, передбаченого договором іпотеки та Законом України «Про іпотеку» підстави вважати, що в даному випадку мають місце спірні правовідносини щодо існування договірних зобов`язань між боржником і стягувачем та щодо правомірності підстав реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення на предмет іпотеки в у встановленому позасудовому порядку. В той же час, доводи позивача грунтуються на протиправності дій суб`єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, та полягають у тому, що держ.реєстратор не мав права прийняти спірне рішення та вчинити спірну реєстраційну дію. Тобто, зі змісту позовних вимог та обраному способу захисту порушених прав

вбачається, що дослідженню підлягають не спірні договірні правовідносини, а дії держ.реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень. Отже, з`ясувавши характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає специфіці правовідносин. Зважаючи на викладене, є підстави для відмови у задоволенні позовних вимог

про визнання незаконним та скасувати рішення держ.реєстратора. Склад сторін у справі, посилання позову, обставини взаємовідносин - свідчать, про те, що справа є аналогічною вищевказаній, та не зважаючи на наявність чи відсутність спору з іпотекодержателем, позов обґрунтований діями суб`єкта владних повноважень саме у сфері держ.реєстрації, а цивільними правовідносинами між прострочивши боржником та кредитором-іпотекодержателем. Позов обґрунтований хибно. Склад сторін у справі також не відповідає фактичним спірним правовідносинам, та є не відповідним нормам матеріального та процесуального права. Позовні вимоги до іпотекодержателя відсутні, оскаржується не набуте іпотекодержателем право власності, а дії держ.реєстратора. При цьому, дії та рішення держ.реєстратора у сфері публічно-владних відносинах з іпотекодержателем взагалі не можуть бути підставою для обґрунтування цивільно-правових вимог до будь-якого іншого відповідача у сфері цивільних правовідносин. Обгрунтування позову свідчать про те, що Позивачем фактично подано адміністративний позов, але при цьому дії та рішення держ.реєстратора не є підставою для позбавлення права власності іпотекодержателя, дії якого (як й набуте право власності) Позивачем не оскаржено. Позивач посилається на те, що держ.реєстратор не мав проводити держ.реєстрацію права власності на предмет іпотеки. Зазначене свідчить про те, що суд загальної юрисдикції не має приймати рішення у першому питанні, тому що до його повноважень не належать адміністративні спори. Припустимо, що мають місце спірні правовідносини стосовно існування договірних зобов`язань між боржником і стягувачем, щодо правомірності підстав реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку тощо. В той же час, доводи Позивача грунтуються на протиправності дій нотаріуса, як суб`єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, та полягають у тому, що приватний нотаріус не мав права прийняти спірне рішення та вчинити спірну реєстраційну дію. Тобто, зі змісту позовних вимог та обраному способу захисту порушених прав вбачається, що Позивачем досліджено не спірні договірні правовідносини, а дії приватного нотаріуса, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень. Отже, характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстави позову), характер порушеного права Позивача) - свідчить про те, що обраний Позивачем спосіб захисту не відповідає специфіці правовідносин. Зважаючи на викладене, наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог до державного реєстратора про визнання незаконним та скасувати рішення державного реєстратора. Також зазначають, що законодавець визначає, що моментом виникнення права власності є момент його державної реєстрації. Але

необхідно зазначити також і те, що відповідно до ч.1.ст.2. Закону України «Про реєстрацію речових правна нерухоме майно»: «Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;». Таким чином вбачається, що законодавець пов`язує реєстрацію речового права із юридичним фактом, що вже відбувся. Таким чином вбачається, що особа яка звертається за реєстрацією права власності за вищезазначеним фактичним складом вже фактично набула право власності на предмет іпотеки, а відповідно звертається до реєстратора для офіційного визнання та підтвердження цього набутого права. З цього слідує, що за наявності вищезазначеного, іпотекодержатель є належним та законним набувачем, чиє право власності підлягає державній реєстрації. Просить відмовити в задоволенні позову.(т.1 а.с. 148-154)

28 жовтня 2019 року представник Міністерства юстиції України Прусенко І.В. надав до суду відзив в якому зазначено, що пунктом 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228, встановлено, що Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Положення № 228 Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства, у сфері електронних довірчих послуг, нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, у сфері правової освіти населення; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації. Згідно пункту 2 Положення № 228 Мін`юст у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Відповідно до підпункту 83-7 пункту 4 Положення № 228 Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань, здійснює відповідно до закону контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Тобто на Мін`юст покладені організаційні та контрольні функції. Натомість, Статтею 6 ЗУ № 1952-ІV встановлено, що суб`єктами державної реєстрації прав є: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад. Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Киє ві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб`єкти. Підпунктом 2 частини 1 статі 10 ЗУ № 1952-ІV встановлено, що державний реєстратором є нотаріус, до повноважень якого згідно частини 1 статті 9 № 1952-ІУ належить забезпечення: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та зберігання реєстраційних справ. Зберігання реєстраційних справ у паперовій формі здійснюється виключно виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення. Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями за місцезнаходженням відповідного майна. Частиною 1 ст. 11 ЗУ № 1952-ІV встановлено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Відповідно до ч.3 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 26.11.2015 № 834-VІІІ, органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку, припиняють надання послуг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на території

відповідних адміністративно-територіальних одиниць за рішенням Кабінету Міністрів України, прийнятим у разі забезпечення виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення. Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві га Севастополі державними адміністраціями умов, необхідних для реалізації повноважень у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, але не пізніше 30 квітня 2016 року. Частиною 2 ст. 26 ЗУ № 1952-ІV передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ч. 5 ст. 26 ЗУ № 1952-1V внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону). Отже, заявлені вимоги позивача не відносяться до повноважень Міністерства юстиції України. Просить відмовити в задоволені позовних вимог по справі № 209/1189/18, провадження № 2/209/447/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобилєвої Алли Михайліни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія Вектор Плюс про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - в повному обсязі.(т.1 а.с.156-159)

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.(т.1 а.с.162).

03 лютого 2020 року позивачем ОСОБА_1 на адресу суду надано вступне слово відповідно до ст. 227 ЦАК України в яких зазначив, що про неналежне виконання своїх професійних обов`язків відповідача-2 Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу м.Київ Кобелєва Алла Михайлівна вже визначився Територіальний підрозділ відповідача-1. Так Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві за результатом розгляду його

скарги проведеної в межах компетенції перевірки встановлено, що дії нотаріуса, направлені на

державну реєстрацію речових прав на квартиру за адресою:

АДРЕСА_1 , здійснено з порушенням

норм абз. 2 та 3 частини п`ятої статті 3 та частини дев`ятої статті 15 Закону України «Про

державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».Також надана інформація

про те, що приватному нотаріусу Кобелєвої А.М. анульовано доступ до державного реєстру

речових прав на нерухоме майно. Цей доказ є у справі. Приватним нотаріусом Кобелєвою А.М не вчинялося жодної із перелічених у ст.34 Закону України "Про нотаріат" дій і тому вона не мала передбачених законом підстав для здійснення функції державного реєстратора щодо цього майна. Окрім того свої дії нотаріус повинен був узгодити зі службою у справах дітей, отримати відповідний дозвіл. Він також повинен надати дозвіл на відчуження оскільки згідно з Законом України від 3 червня 2014р №1304- VII зі змінами відповідно до Закону №629-V-III від 16.07.2015 не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно ст.. 5 Закону України «Про іпотеку». Законом обмежено дії державного реєстратора певної територію . У його випадку територію Дніпропетровської обл.. Закон не надає право державному реєстратору який знаходиться у м.Києві зносити зміни до державного реєстру на майно яке знаходиться у м. Кам`янське, Дніпропетровської обл. Це явно неправомірні дії. Вже цього вище переліченого було достатньо щоб відповідач -1 - Міністерство юстиції України визнав подібні дії відповідача -2 - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу,м. Київ Кобелєвої Алли Михайлівни - неправомірними та користуючись своїми повноваженнями передбаченими ч.3. ст.37 Закону України Про державну реєстрацію

речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скасував рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (відкриттям розділу), індексний номер: 26971137 від 11.12.2015 10:39:02, приватний нотаріус Колелєва Алла Михайлівна, Київський міський нотаріальний округ, м.Київ

вніс зміни записів Державного реєстру прав, та направив до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтву про право на зайняття нотаріальною діяльністю. Цих дій відповідач-1 не виконав і не бажає виконувати, заперечуючи проти позовних вимог у повному обсязі.(т.1 а.с.184-185)

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник Міністерства юстиції України - Лисяк С.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, послалася на надані поясненні у відзиві на позовну заяву та зазначила, що Міністерство юстиції не є належним відповідачем. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Представник ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс Кірєєв С.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, послався на письмові пояснення надані у відзиві та просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 20 лютого 2008 року між ВАТ "Сведбанк" (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 , а також: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (Іпотекодавці) був укладений іпотечний договір №0310/0208/88-036-Z-1, згідно умов якого Іпотекодержатель надав ОСОБА_1 кредит в сумі 20000,00 дол.США на строк до 19 лютого 2018 року зі сплатою 11,9% річних за користування кредитом у термін і на умовах, визначених Кредитним договором.

На забезпечення виконання Основного зобов`язання, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належну йому на праві власності майно: 4-х кімнатна квартира в будинку АДРЕСА_4 .(т.1 а.с.6-7)

Відповідно до заяви від 07.04.2017 року Службою у справах дітей облдержадміністрації було остежено умови проживання дітей за адресою: АДРЕСА_1 , та надано копію акта обстеження.(т.1 а.с.8-11)

11.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м.Київ Кобелєвою А.М. було зроблений запис про реєстрацію права власності № 12476975 на ім`я ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" на квартиру АДРЕСА_3 . При цьому, підставою внесення запису стало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) - індексний №26971137, винесене 11.12.2015 року.(т.1 а.с.12-13)

Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві в межах компетенції розглянуто звернення ОСОБА_1 від 18.01.2018 на неправомірні дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. та повідомено, що дії нотаріуса, направлені на державну реєстрацію речових прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено з порушенням норм. абзаців 2 та 3 частини п`ятої статті 3 та частини дев`ятої статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент здійснення реєстраційних дій).(т.1 а.с.15-18)

Наказом Міністерства юстиції України №476/7 від 14.02.2018 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 18.01.2018 без розгляду її по суті у зв`язку з тим, що скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою ст.37 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а сам: додані до скарги копії документів не засвідчені в установленому порядку.(т.1 а.с.21)

Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Вимогами статті 13 ЦК України визначено: 1. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Вимогами статті 37 закону України «Про іпотеку: Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

З аналізу встановлених обставини та відповідно до вимог закону, суд вважає, що між ОСОБА_6 та ВАТ "Седбанк" при укладенні договору кредиту та іпотеки виникли права та обов`язки визначені вказаними договорами. Проте, за вказаним договором кредиту позивач не виконав належним чином взяті на себе обов`язки в частині повернення кредиту.

Як вже зазначено 11.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м.Київ Кобелєвою А.М. було зроблений запис про реєстрацію права власності № 12476975 на ім`я ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" на квартиру АДРЕСА_3 . При цьому, підставою внесення запису стало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) - індексний №26971137, винесене 11.12.2015 року.(т.1 а.с.12-13)

Згідно розділу 4 «Звернення стягнення» Договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки:

-у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечене іпотекою за цим договором;

-у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки;

-в інших випадках відповідно до діючого законодавства.

Відповідно до Договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеку»; з інших, передбачених законодавством України, підстав.

В силу положень Договору іпотеки, право визначення підстави та способу звернення стягнення належать Іпотекодержателю; звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 12 цього договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку».

Положеннями Розділу 12 передбачено, що за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: 12.1) за рішенням суду; 12.2) у безспірному порядку, на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Вказане застереження в іпотечному договорі є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки у добровільному і узгодженому сторонами договору порядку.

Той факт, що сторони домовилися про застосування позасудового порядку звернення стягнення на предметом іпотеки свідчить про те, що сторони дійшли згоди, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель набуває права на звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя в один чи іншій спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, який передбачений Законом України «Про іпотеку». При цьому, можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки.

Згідно статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», відповідне застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання - прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Положеннями іпотечного договору передбачено таке застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем забезпеченого зобов`язання.

Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» відповідачем приватним нотаріусом Кобєлєвою А.М., як державним реєстратором, була здійснена відповідна реєстрація набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Отже, правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Іпотечний договір є чинним, докази його оспорення позивачем не надавалися.

Згідно статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»: Державним реєстратором є:

1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав;

2) нотаріус;

3) державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Отже, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

На підставі рішення Міністерства юстиції України державна реєстрація права власності та інших речових прав у визначених випадках може проводитися в межах декількох адміністративно-територіальних одиниць, визначених абзацем першим цієї частини, або незалежно від місцезнаходження нерухомого майна.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що діяла на момент вчинення оскаржуваної дії, систему органів державної реєстрації прав становлять:

1. Міністерство юстиції України;

2. центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав;

3. органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав).

Відповідно до абз. 2 ч. 1 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» яка діяла на час реєстрації права власності за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" визначено, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Положеннями ч. 3 ст. 10 дано Закону передбачено, що державний реєстратор:

1)встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

-відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

-відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації

прав;

-відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у

поданих/отриманих документах;

-наявність обтяжень прав на нерухоме майно; ...

2)перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 даного Закону, державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Відповідно до вимог ст. 18 даного Закону, державна реєстрація прав проводиться, зокрема в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; …4)перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.

Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав (ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

За змістом ч. 2 ст. 26 вказаного Закону, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Також п. 9 ч. 1 ст. 27 вказаного Закону визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Особливості проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів визначені у статті 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зокрема, відповідно до частини другої цієї статті Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно примірника такого судового рішення.

При цьому вказані вимоги мають бути заявлені до осіб, на ім`я яких було зареєстровано право власності (постійного користування), або в інтересах яких було здійснено реєстрацію, оскільки предмет спору безпосередньо стосується їх прав та обов`язків. Однак при вирішенні спору за цим позовом клопотань про залучення до участі у справі як відповідачів таких осіб позивачем заявлено не було та судом вони не були залучені до участі у справі як відповідачі. Відповідачем є особа, яка, за твердженням позивача, є або порушником його прав, або необґрунтовано, на думку позивача, оспорює його права і на яку внаслідок цього може бути покладено обов`язки судовим рішенням.

Позивачем не враховано, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе обтяжувачем нерухомого майна, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність або відсутність права власності (користування) іншої особи в тому числі і шляхом скасування заборон. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав або зміни цих прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі повинно бути не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (користування) (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом про скасування рішення про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс, як на підставу своїх вимог, посилався на відсутність дозволу служби у справах неповнолітніх при вчиненні такої дії державним реєстратором.

Разом з тим, позивачем не доведено, та не надано суду довідку про реєстрацію неповнолітніх дітей у квартирі, дані про час їх реєстрацію. Акт службою у справах дітей складений лише у 2017 році і на вимогу саме відповідача ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс.

Реєстрація права власності нотаріусом проведена що внаслідок проведення державним реєстратором вказаного запису порушені будь-які права дітей.

Тому встановивши, що відсутність дозволу служби у справах неповнолітніх не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження права неповнолітніх дітей, оскільки позивачем ОСОБА_1 суду не додано жодного доказу, що його неповнолітні онуки мешкали в спірній квартирі та, що порушені їх права, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, суд вважає за необхідне покласти їх на позивача.

Керуючись ст. 34 Закону України "Про нотаріат ", абз.2,3 ч.5 ст.3, ч.9 ст.15,36 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.ст. 10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобєлєвої Алли Михайлівни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія Вектор Плюс про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії- відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду до або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 17 вересня 2020 року.

Суддя О.О. Лобарчук