Постанова
Іменем України

11 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 611/973/18-ц

провадження № 61-3846св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач державне підприємство «Хлібна база № 85» Державного агентства резерву України,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Барвінківського районного суду Харківської області

від 25 жовтня 2018 року у складі судді Андросова О. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 23 січня 2019 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Кругової С. С., Колтунової А. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до державного підприємства «Хлібна база № 85» Державного агентства резерву України (далі ДП «Хлібна база № 85») про поновлення на роботі

та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Позовна заява мотивована тим, що наказом відповідача від 03 лютого

2016 року № 29к його було призначено на посаду заступника головного бухгалтера ДП «Хлібна база № 85» з 04 лютого 2016 року. З 15 травня

2017 року по 11 вересня 2018 року працював на посаді виконуючого обов`язки головного бухгалтера.
Наказом від 13 вересня 2018 року № 349-к його було звільнено

з роботи за прогул на підставі пункту 4 частини першої

статті 40 КЗпП України.
Вважав своє звільнення незаконним, оскільки обов`язки заступника головного бухгалтера він виконував сумлінно та будь-якого порушення трудових обов`язків не допускав.
Зазначав, що з 28 серпня 2018 року по 06 вересня 2018 року перебував

на навчальних зборах у в/ч НОМЕР_1 . 07 вересня 2018 року він перебував

на робочому місці неповний робочий день з поважних причин, оскільки вирішував питання у Барвінківському районному військоматі

та Барвінківському відділенні поліції.
Також посилався на те, що починаючи із 31 серпня 2018 року, директор

ДП «Хлібна база № 85» ОСОБА_2 надсилав на його номер телефону повідомлення із натяками, а потім із прямою вказівкою на звільнення його із займаної посади. При цьому не давав жодних пояснень або причин,

які пояснювали його наміри.
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд поновити його

на посаді заступника головного бухгалтера ДП «Хлібна база № 85»

та стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 13 вересня 2018 року по день ухвалення судом рішення.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог доказів не надано, виходив із того, що відповідач при звільненні позивача за пунктом 4 статті 40 КЗпП України дотримався вимог чинного законодавства, зокрема щодо з`ясування причин щодо невиходу ОСОБА_1 на роботу протягом тривалого часу, створення відповідної комісії з метою перевірки вказаних обставин, відібрання пояснень

у позивача з приводу причин її невиходу на роботу.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 23 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач при звільненні позивача за пунктом 4 статті 40 КЗпП України дотримався вимог чинного законодавства, зокрема щодо з`ясування причин щодо невиходу

ОСОБА_1 на роботу протягом тривалого часу, створення відповідної комісії з метою перевірки вказаних обставин, відібрання пояснень

у позивача з приводу причин її невиходу на роботу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2019 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, його позов задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2019 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із Барвінківського районного суду Харківської області.
У березні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначав, що сумлінно виконував свою роботу, не мав дисциплінарних стягнень, був відсутнім на робочому місці з поважних причин, проте це не було враховано судами.

Вважав, що шкоду своєю відсутністю відповідачу не наніс, а також те,

що за один проступок до нього застосовано два рази дисциплінарне стягнення, зокрема наказом відповідача від 10 вересня 2018 року № 334-к його було увільнено від виконання обов`язків головного бухгалтера

та наказом від 13 вересня 2018 року № 349-к звільнено з посади заступника головного бухгалтера за прогул без поважних причин на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Наказом ДП «Хлібна база № 85» від 03 лютого 2016 року № 29к з 04 лютого 2016 року ОСОБА_1 призначений на посаду заступника головного бухгалтера (а. с. 6).
У період з 15 травня 2017 року по 11 вересня 2018 року ОСОБА_1 працював у ДП «Хлібна база № 85» на посаді виконуючого обов`язки головного бухгалтера (а. с. 6).
Згідно із наказом ДП «Хлібна база № 85» від 13 вересня 2018 року № 349-к ОСОБА_1 було звільнено з роботи за прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин) відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України (а. с. 7).
Відповідно до акта про відсутність на робочому місці ОСОБА_3

від 13 вересня 2018 року ОСОБА_1 07 вересня 2018 року без дозволу керівництва залишив робоче місце о 10 год. 07 хв. та впродовж робочого дня на підприємство ДП «Хлібна база № 85» не повернувся (а. с. 31).
ОСОБА_3 07 вересня 2018 року з`явився на своєму робочому місці

о 08 год. 07 хв. та залишив своє робоче місце о 10 год. 07 хв., більше

на робоче місце 07 вересня 2018 року не з`являвся, що підтверджується висновком службового розслідування щодо відсутності на робочому місці

ОСОБА_1 заступника головного бухгалтера 07 вересня 2018 року

(а. с. 20).
Згідно письмових пояснень ОСОБА_3 він був відсутнім на робочому місці 07 вересня 2018 року, оскільки перебував у військоматі

до 17 год. 00 хв. (а. с. 19).
Згідно листа Барвінківського районного військового комісаріату

від 12 вересня 2018 року № 1151 ОСОБА_1 07 вересня 2018 року перебував у Барвінківському районному військоматі і вибув об 11 год. 00 хв.

(а. с. 33).
Відповідно до повідомлення Барвінківського відділення поліції Балаклійського відділу поліції Головного управління національної поліції

в Харківській області від 25 жовтня 2018 року № 4668/119-65/02-208

ОСОБА_1 перебував у відділенні поліції близько 12 год. (а. с. 88).
Адміністративний персонал ДП «Хлібна база № 85» працює з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв., перерва з 12 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв.,

що підтверджується правилами внутрішнього трудового розпорядку

на ДП «Хлібна база № 85» (а. с. 86-87).
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати

або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні

чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених

за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того,

що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи

до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого

чи середнього спеціального учбового закладу).
Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни

до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Згідно зі статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку

з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців

з дня вчинення проступку.
До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку

і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок,

і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку

(стаття 149 КЗпП України).
У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8

статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником

або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 (1), 148,

149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк,

чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення,

чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку

і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (стаття 89 ЦПК України), встановивши,

що позивачем не надано доказів порушення відповідачем трудового законодавства, та урахувавши, що ОСОБА_3 07 вересня 2018 року

був відсутній на своєму робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, у зв`язку з чим відповідачем звільнено його на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо порушення відповідачем трудового законодавства по відношенню до нього не знайшли свого підтвердження.
При цьому обґрунтовано вважав, що конфлікт, який виник між позивачем

та директором ДП «Хлібна база № 85» не спростовує факт допущеного позивачем прогулу, який підтверджений належними та допустимими доказами.
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах першої та апеляційної інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку,

що оскаржуване судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів

у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися

для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але

не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування

чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 23 січня

2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта
Є. В. Синельников
В. В. Шипович