Справа № 464/2800/19
пр.№ 2/464/62/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2020 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

секретар судового засідання Мерза Д.С.

справа № 464/2800/19

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_3

вимоги: поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності

представники учасників справи:

представник позивача - адвокат Поліщак І.Р.

представник відповідача ОСОБА_4 .

Стислий виклад позицій сторін

Позивачка у травні 2019 року звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить поділити спірне майно - автомобіль марки «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_1 , виділивши його відповідачу в натурі, а позивачу грошову компенсацію (половини вартості автомобіля), покликаючись на спільну сумісну власність подружжя.

Відповідач позов заперечив та просить в такому відмовити, оскільки спірний автомобіль придбано за його власні кошти і такий не є спільною сумісною власністю подружжя. Указане викладено у відзиві на позов від 01 серпня 2019 року.

У відповіді на відзив від 20 серпня 2020 року позивачка вказала, що твердження відповідача щодо придбання майна за власні кошти не відповідає дійсності, адже з метою купівлі спірного автомобіля ними було оформлено кредитний договір. Доказів про наявність у нього коштів не надає, водночас її батько поїхав на заробітки в Російську Федерацію, звідки надсилав кошти на погашення кредиту. Вона ж виконувала репродуктивну працю (в розумінні міжнародних Конвенцій). Автомобіль знаходиться у користуванні відповідача, на неодноразові прохання надати такий на проведення оцінки відповідач не реагує, а тому, проаналізувавши сайт з продажу транспортних засобів вважає, що вартість такого коливається від 6663 доларів США до 6250 доларів США, а тому вважає таку дійсну вартість 6500 доларів США. Просить позов задоволити.

Відповідачем подано заперечення від 11 жовтня 2020 року, в якому просить у позові відмовити та покликається на те, що спірний автомобіль відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 27 квітня 2019 року продано ОСОБА_3 .

Процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Ухвалою суду від 06 червня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито у справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У відповіді на відзив від 20 серпня 2019 року та заяві від 26 листопада 2019 року позивачкою заявлено про виклик в якості свідка ОСОБА_5 .

За вимогами ч.3 ст.91 ЦПК України заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі.

Перше судове засідання у справі проведено 09 липня 2019 року, а тому з пропущенням встановленого законом строку подано значно пізніше клопотання про виклик свідка.

Як передбачено положеннями ст.ст.126, 127 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, а документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Матеріали справи не містять клопотання про поновлення процесуального строку на подання заяв про виклик свідка, а тому таку слід залишити без розгляду.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2019 року заяву позивачки про забезпечення позову повернути заявнику.

Позивачкою подано клопотання про витребування доказів від 26 листопада 2019 року, в якому просить витребувати у Львівському міському відділенні «Центральне» Філіїі «Західне Головне Регіональне Управління» банку «ПРИВАТБАНК» інформацію щодо рахунків та руху по них, відкритих на її ім`я, за період з 2008 року по 2015 рік.

Вимоги до вказаного клопотання викладені у ч.2 ст.84, ст.182, ч.1 ст.183 ЦПК України.

Натомість вимоги позивачки про витребування доказів не відповідають вимогам закону, зокрема не вказано вжитих заходів для отримання цих доказів самостійно, доказів вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цих доказів.

Отже в порядку ч.4 ст.183 ЦПК України згадане клопотання слід повернути позивачці без розгляду.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2019 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_3 .

У судове засідання 06 жовтня 2020 року всі учасники справи не з`явилися, у зв`язку із чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється за вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України.

Позивач та відповідач скористалися правом, наданим ч.3 ст.211 ЦПК України, та подали заяву/клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Третя особа, будучи повідомленою під розписку (про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення) про розгляд справи у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила та явку повноважного представника не забезпечила що відповідно до вимог ст.223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.

Мотиви та висновки суду

Позивачкою заявлено вимоги про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, які врегульовано наступними нормами закону:

ч.ч.1, 2 ст.60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя;

ч.3 ст.368 ЦК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом;

п.3 ч.1 ст.75 СК України - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

ч.1 ст.70 СК України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором;

ч.2 ст.372 ЦК України - у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , перебуваючи в шлюбі з 13 вересня 2008 року, набули у власність 01 жовтня 2008 року автомобіль марки «Шевроле Авео» номерний знак НОМЕР_1 , що згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу зареєстрований за відповідачем.

Відповідач, покликаючись, що автомобіль придбано за час шлюбу за особисті кошти, жодних доказів з дотримання ст.ст.76-80 ЦПК України для підтвердження такого факту не надав. Ураховуючи принцип змагальності сторін саме на відповідача покладено обов`язок доведення своїх заперечень щодо позовних вимог, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У матеріалах справи відсутні докази щодо наявність передбачених законом обставини, які б свідчили, що спірне майно не належить до особистої власності чоловіка в розумінні ст.57 СК України. Відповідачем не спростовано принцип спільності майна подружжя.

З договору купівлі-продажу транспортного засобу від 27 квітня 2019 року, оформленого та підписаного в сервісному центрі 4643 РСЦ МВС в Львівська № 4643/2019/1439203 вбачається відчуження відповідачем (продавець) спірного автомобіля ОСОБА_3 (покупець).

Оскільки на даний час автомобіль марки «Шевроле Авео» номерний знак НОМЕР_1 належить на праві власності третій особі ОСОБА_3 , а тому позовна вимога про виділення такого майна в натурі відповідачу задоволена бути не може. При цьому суд виходить із презумпції правомірності правочину, передбаченої положенням ст.204 ЦК України, за яким правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а також непорушність права власності за ч.1 ст.321 ЦК України. Як договір, так і право власності щодо спірного автомобіля за третьою особою не оспорюються.

Щодо позовної вимоги позивачки про грошову компенсацію (половини вартості автомобіля) та оцінки майна у відповіді на відзив в сумі 6500 доларів США на підстав даних сайтів з продажу транспортних засобів, суд враховує таке.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Суд не вправі самостійно змінювати предмет позову, оскільки відповідно до положень цивільного процесуального законодавства це є виключним правом позивача.

Позивачкою, всупереч вимогам ч.1 ст.13 ЦПК України щодо розгляду справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених вимог, не визначено у позовній заяві чи у поданій у встановленому законом заяві конкретної суми компенсації, яка б підлягала стягненню на її користь. Зазначення у відповіді на відзив орієнтовної повної вартості купівлі-продажу аналогічних транспортних засобів не може вважатися заявленням позовних вимог з підтвердженням достовірними доказами, адже за правилами ч.1 ст.179 ЦПК України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення. Невиконання позивачкою, яка користується правовою допомогою адвоката, обов`язку визначення певної суми компенсації позбавляє права відповідача щодо висловлення своїх доводів та аргументів з цього приводу. При цьому, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі поданих учасниками доказів, встановивши дійсні обставини справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні.

Розподіл судових витрат

У порядку ст.141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачкою.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні позову.

Cудові витрати залишити за позивачкою.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2

третя особа ОСОБА_3 , АДРЕСА_2

Повне судове рішення складено 12 жовтня 2020 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя О.В.Тімченко