Постанова

Іменем України

11 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 205/8152/15-ц

провадження № 61-14612 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 14 вересня 2016 року у складі судді Токар Н.В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2019 року у складі суддів Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 29 липня 2009 року, укладеного між сторонами, у розмірі 257837 грн. 00 коп., що складає 11822 доларів 00 центів США.

В обґрунтування позовної заяви, позивач вказала на те, що 29 липня 2009 року між нею та відповідачем був укладений нотаріально посвідчений договір позики за яким, відповідач отримала 15000 доларів 00 центів США, що складало 115350 грн. 00 коп.

Станом на час подання позову, відповідач суму позики в повному обсязі не повернула, у зв`язку з чим просила стягнути з ОСОБА_2 суму боргу за договором позики у розмірі 257837 грн. 00 коп., що складає 11822 доларів 00 центів США, стягнути з відповідача судовий збір у сумі 2578 грн. 38 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 14 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 29 липня 2009 року у розмірі 76981 грн. 62 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 769 грн. 81 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існують договірні правовідносини, відповідач у добровільному порядку не повертає в повному обсязі отримані кошти.

Визначаючи суму в розмірі 76981 грн. 62 коп., суд першої інстанції виходив із того, що згідно договору позики від 29 липня 2009 року, ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_1 115350 грн. 00 коп., відповідачем погашено 38368 грн. 38 коп.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 14 вересня 2016 року в частині розміру грошової суми, стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 змінено, зменшивши її з 76981 грн. 62 коп. до 68055 грн. 41 коп. та в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - змінено, зменшивши його з 769 грн. 81 коп. до 680 грн. 55 коп.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції помилково зазначено, що 28 вересня 2011 року ОСОБА_1 повернуто 1280 грн., згідно звукозапису судового засідання суду першої інстанції від 18 травня 2016 року, позивач конкретизувала, що зазначена сума була їй передана відповідачем в доларах США; даний факт не заперечувала представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 23 листопада 2016 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

29 липня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2019 року у якій просила судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшла справа №205/8152/15-ц.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційної скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про допит свідків, відмовив у дослідженні доказів щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме два примірники договорів позики, не порівняв суму у вказану валюту, у якій передався борг.

Зазначила, що у неї відсутня заборгованість перед позивачем за договором позики від 29 липня 2009 року.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

Відзив до Верховного суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

29 липня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (прізвище змінено на « ОСОБА_3 » - у зв`язку з укладенням шлюбу, згідно свідоцтва про шлюб від 15 листопада 2013 року) у письмовій нотаріальній формі укладено договір позики, згідно умов якого ОСОБА_5 позичила у ОСОБА_1 115350 грн. 00 коп., що на момент укладення цієї угоди за офіційним курсом Національного Банку України (Далі - НБУ) еквівалентно 15000 доларів 00 центів США.

Згідно пункту 3 зазначеного договору, повне повернення вказаної грошової суми має бути вчинено до 07 вересня 2014 року. Кожна сума, що сплачується в національній валюті, має бути прив`язана до еквіваленту суми в доларах США за курсом НБУ на день платежу. Повна сума, яка підлягає поверненню ОСОБА_5 за цим договором, має бути рівна еквіваленту 15000 доларів 00 центів США. Повернення кожної з вказаних часток позики має бути підтверджено розпискою написаною власноруч ОСОБА_1 , яка передається ОСОБА_5 та відповідною відміткою на договорі позики, зробленою ОСОБА_1 .

Факт укладення договору та його особистого підписання сторонами визнано.

Відповідачем умови вказаного договору виконані частково; за домовленістю сторін про повернення відповідачем грошових коштів позивачу відповідні розписки не складались, але здійснювались відмітки за зворотному боці оригіналу договору позики.

Позивачем отримано від відповідача на погашення боргу наступні грошові суми: 04 жовтня 2009 року повернуто 294 долара 00 центів США, що за офіційним курсом НБУ на час повернення складало 2354 грн. 64 коп. (294 долара 00 центів США х 8,009); 27 жовтня 2009 року повернуто 244 долара 00 центів США, що за офіційним курсом НБУ на час повернення складало 1951 грн. 70 коп. (244 долара 00 центів США х 7,9988); 07 грудня 2009 повернуто дві суми по 150 доларів 00 центів США, що за офіційним курсом НБУ на час повернення складало 2395 грн. 20 коп. (150 доларів 00 центів США х 7,984 х 2); 30 березня 2010 року повернуто 250 доларів 00 центів США, що станом на 30 березня 2010 року за офіційним курсом НБУ на час повернення складало 1981 грн. 25 коп. (250 доларів 00 центів США х 7,925); 27 квітня 2010 року повернуто 200 доларів 00 центів США, що станом на 27 квітня 2010 року за офіційним курсом НБУ на час повернення складало 1585 грн. 22 коп. (200 доларів 00 центів США х 7,9261); 20 травня 2010 року повернуто 250 доларів 00 центів США, що за офіційним курсом НБУ на час повернення складало 1981 грн. 42 коп. (250 доларів 00 центів США х 7,9257); 14 липня 2010 року повернуто 250 доларів 00 центів США, що за офіційним курсом НБУ на час повернення складало 1975 грн. 55 коп. (250 доларів 00 центів США х 7,9022); 01 серпня 2010 року повернуто 170 доларів 00 центів США, що станом за офіційним курсом НБУ на час повернення складало 1341 грн. 84 коп. (170 доларів 00 центів США х 7,8932); 06 вересня 2010 року повернуто 200 доларів 00 центів США, що за офіційним курсом НБУ на час повернення складало 1581 грн. 64 коп. (200 доларів 00 центів США х 7,9082); 06 листопада 2011 повернуто 750 доларів 00 центів США, що за офіційним курсом НБУ на час повернення складало 5939 грн. 92 коп. (750 доларів 00 центів США х 7,9199); 12 вересня 2010 року повернуто в національній валюті 6500 грн. 00 коп., що за офіційним курсом НБУ на час повернення складало 501 долар 93 центи США (6500 грн. коп. : 12,95); 06 червня 2015 року повернуто в національній валюті 7500 грн. 00 коп., що за офіційним курсом НБУ на час повернення складало 356 долари 90 центи США (7500 грн. 00 коп. : 21,0137).

Судом апеляційної інстанції встановлено факт отримання позивачем 28 вересня 2011 року, від відповідача в порядку погашення заборгованості,1280 доларів 00 центів США, що за офіційним курсом НБУ на час повернення складало 10206 грн. 21 коп. (1280,0 доларів США х 7,9736).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, вивчивши аргументи, викладені у відзиві, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно частини 1 статті 1046 Цивільного Кодексу України (Далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що між сторонами існують договірні правовідносини, відповідач у добровільному порядку не повертає в повному обсязі отримані кошти, у зв`язку із чим сума боргу підлягає стягненню у судовому порядку.

Визначаючи розмір заборгованості ОСОБА_2 апеляційний суд вірно виходив з того, що окрім суми стягнутої судом першої інстанції відповідачем повернуто позивачу 1280 доларів США, а не 1280 грн., що не заперечується представником ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги, що судом не досліджено докази щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме два примірники договорів позики, не порівняно суму у вказану валюту, у якій передався борг, оскільки судом апеляційної інстанції досліджено договорі позики, доданий до позовної заяви, позивачем зазначено суму 6500 грн. і 7500 грн., закреслено підпис та зазначено: "недійсний підпис, гривні написані не нею", у договорі позики на зазначено 6500 є підпис позивача та відсутня валюта, сума в розмірі 7500 відсутня.

Відповідачем оригінал договору не надавався, не заявлялось клопотання про витребування договору у позивача.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду та не спростовують висновків судів, викладених у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень.

Оскаржувані судові рішення містять вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судові рішенні без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 14 вересня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров