Справа №:755/8672/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" вересня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Чех Н.А.,

за участі секретаря судового засідання - Кузьменко А.М.,

розглянувши в місті Києві справу за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», боржник: ОСОБА_1 , на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова Вадима Вячеславовича,

установив:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла скарга ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова Вадима Вячеславовича, в якій скаржник просить зобов`язати виконавця провести необхідні заходи щодо примусової реалізації предмету іпотеки у межах виконавчого провадження № 60048680.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні приватного виконавця Корольова В.В. перебуває виконавче провадження № 60048680 з виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва, постановленого 28.02.2012 року у справі № 2-3231/11 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості в розмірі 1 328 309,47 грн. з кожного. 06.03.2013 року видано виконавчий лист, який був пред`явлений до виконання. 12.09.2019 року приватний виконавець Корольов В.В. відкрив виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 12.09.2019 року виконавець наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1 . 27.05.2020 року виконавець на заяву про передачу іпотечного майна на реалізацію повідомив про те, що він позбавлений можливості передати предмет іпотеки так як у квартирі зареєстрована неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації не надала дозволу на реалізацію майна. Однак, відмова виконавця не ґрунтується на вимогах Закону України «Про іпотеку». Єдиним власником квартири є ОСОБА_1 . Крім того, на момент укладення іпотечного договору дитина не була зареєстрована, та дозволу на її реєстрацію у них не запитували, що передбачено умовами договору. Окрім того, мати дитини - ОСОБА_2 має місце проживання - АДРЕСА_2 . Батьки дитини розлучені, та мати подала позов на стягнення аліментів на утримання дитини, що свідчить про місце проживання дитини з матір`ю, та її не проживання у квартирі АДРЕСА_1 .

До суду представник скаржника не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства.

До суду приватний виконавець не з`явився, надіслав письмові пояснення де просив прийняти рішення на розсуд суду, та розглянути питання щодо примусової реалізації предмета іпотеки.

До суду боржник не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Дана скарга надійшла до Дніпровського районного суду м. Києва 22.06.2020 року.

Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 26.06.2020 року по даній справі відкрито провадження, витребувано матеріали виконавчого провадження.

07.07.2019 року від приватного виконавця надійшли пояснення та копія виконавчого провадження № 60048680.

В суді встановлено, що 28.08.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено рішення у справі № 2-3231/2011 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 борг у сумі 1 328 309,47 грн. Рішення суду набуло законної сили 15.01.2013 року. 06.03.2013 року видано виконавчий лист на примусове виконання рішення суду. Адреса боржника - АДРЕСА_3 .

12.03.2019 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подав приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Корольову В.В. заяву про примусове виконання рішення суду у справі № 2-3231/2011, де просив відкрити провадження та вчинити ряд виконавчих дій.

12.09.2019 року виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60048680.

12.09.2019 року приватний виконавець своєю постановами наклав арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 та на квартиру АДРЕСА_1 .

Приватним виконавцем здійснено перевірку нерухомого та рухомого майна боржника.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , 26.02.2008 року передана ОСОБА_1 в іпотеку з метою забезпечення виконання умов кредитного договору № ML-005/029/2008, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 26.02.2008 року. Квартира придбавалась за кредитні кошти на підставі кредитного договору № ML-005/029/2008. У п. 5.2 Іпотечного договору міститься заборона прописування (реєстрації) прав проживання будь-яких третіх осіб на площі іпотеки без попередньої письмової згоди іпотекодержателя.

При перевірці зареєстрованих осіб в квартирі АДРЕСА_1 державна адміністрація повідомила виконавця, що в даній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17.03.2020 року приватний виконавець звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації щодо надання дозволу на реалізацію предметі іпотеки.

Розпорядженням № 306 від 15.04.2020 року Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація відмовила у реалізації квартири у зв`язку із правом дитини ОСОБА_3 права користування.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 382 КК України умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню - карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років. Ті самі дії, вчинені службовою особою, - караються штрафом від семисот п`ятдесяти до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені службовою особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище, або особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, або якщо вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб, - караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; виконавчих написів нотаріусів; посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.ч. 1-2, 5-8 статті 48 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення з виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Статтею 50 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Згідно статті 56 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

При розгляді даної скарги судом встановлено, що приватним виконавцем накладено було арешт на кошти та майно боржника, та лише після цього накладено арешт на квартиру, це свідчить проте, що виконавець при накладенні арешту на кошти та майно боржника діяв відповідно до норм статей 48, 50, 56 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», та статей 48, 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Майна, окрім квартири, яка є предметом іпотеки, грошових коштів у боржника не виявлено.

В суді було встановлено, що вказана квартира була придбана ОСОБА_1 26.02.2008 року. Квартира придбана за рахунок кредитних коштів, наданих на підставі умов кредитного договору № ML-005/029/2008 від 26.02.2008 року. 26.02.2008 року ОСОБА_1 передав квартиру в іпотеку на підставі договору іпотеки № РML-005/029/2008. За умовами договору іпотекодавцю було заборонено прописувати (реєструвати) право проживання будь-яких третіх осіб без попередньої письмової згоди іпотекодержателя. Натомість, боржник зареєстрував в квартирі свою неповнолітню дитину без згоди іпотекодержателя, що є порушенням умов договору. Окрім того, як убачається з наданих документів, шлюб між боржником та ОСОБА_2 розірвано, з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини, що свідчить про проживання дитини з матір`ю дитини, яка має інше місце проживання. Суд погоджується із доводами скаржника щодо можливості примусово реалізувати предмет іпотеки без згоди органів опіки та піклування.

Однак, як було установлено, квартира була придбана за кредитні кошти. Кошти видано в іноземній валюті - 90 158,62 доларів США. Квартира має загальну площу 39,50 м2, житлова - 24,20 м2.

03.06.2014 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який на час розгляду справи продовжений до 01.01.2022 року. Згідно даного Закону, протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки). Кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Враховуючи те, що діє мораторій на примусове стягнення (відчужене без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», суд позбавлений можливості зобов`язати приватного виконавця провести усі необхідні заходи щодо примусової реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене, суд, враховуючи матеріали справи та діюче законодавства України, дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 18, 76-89, 258, 259, 260, 353, 354, 447-451, 453 ЦПК України,

ухвалив:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», боржник: ОСОБА_1 , на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова Вадима Вячеславовича - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 21.09.2020 року.

Суддя: