КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/1241/20 Головуючий у суді І інстанції Арапіна Н.Є.
Провадження № 22-ц/824/9683/2020 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 9 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка Життя», про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Ідея Банк», третя особа - ПрАТ «СК «Уніка Життя», про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним.

На обгрунтування позову зазначено, що 14 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» був укладений кредитний договір № Z06.00608.004664731, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 30 000,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж, строком на 24 місяці зі сплатою змінюваної процентної ставки за користування грошовими коштами, що разом з маржею банку становить 21,99 % річних від залишкової суми кредиту, встановлено графік щомісячних платежів та кінцевий термін повернення коштів до 14 грудня 2020 року (включно), але до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором.

Позивач вважає, що при укладенні кредитного договору порушено її права як споживача відповідно до Законів України «Про захист прав споживачів», «Про захист персональних даних», «Про інформацію», «Про банки і банківську діяльність» та «Про страхування».

Зокрема, під час укладенням договору позивача не ознайомлено з умовами кредитування, не надано повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту, що суперечить частині другій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Пунктом 1.11 кредитного договору встановлено плату позичальником банку за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором, що суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Пункт 5.11 кредитного договору не відповідає вимогам статті 8 Закону України «Про захист персональних даних», оскільки позивача фактично позбавлено права відізвати свою згоду на обробку персональних даних.

Крім того, пункт 1.13 кредитного договору є недійсним, оскільки відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» страхування у спірних правовідносинах є добровільним, кредитор не має права жодним чином нав`язувати такі послуги та включати їх до кредитного договору.

За викладених обставин ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним кредитний договір № Z06.00608.004664731 від 14 грудня 2018 року, укладений між нею та АТ «Ідея Банк».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 9 квітня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів перед укладенням оспорюваного кредитного договору відповідачем було надано позивачу повну та достовірну інформацію про умови кредитування, а позивач засвідчила особистим підписом те, що вона ознайомилася умовами кредитного договору в паспорті споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) від 14 грудня 2018 року.

Отримання банком плати за обслуговування кредиту не суперечить приписам Закону України «Про споживче кредитування», оскільки щомісячна плата у розмірі 2,15 % за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно від початкової суми кредиту встановлена за надання послуг позичальнику за кредитним договором, тому підстави для визнання договору у вказаній частині недійсним відсутні.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до пункту 5.1 кредитного договору позивачем надано згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про неї, а також третім особам у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань, відтак сторонами при укладенні договору додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину.

Також суд встановив, що в пункті 1.13 кредитного договору позичальником надано згоду на укладення за її рахунок договору добровільного страхування життя, а 14 грудня 2018 року між нею та ПрАТ «СК «Уніка Життя» укладено відповідний договір добровільного страхування життя № Z06.00608.004664731.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Як на підставу своїх вимог ОСОБА_1 посилається на те, що працівники банку з умовами кредитування належним чином її не ознайомлювали, оформлення договору проходило півгодини, після чого їй було вручено кредитний договір з додатками до нього, який вона не читаючи через дрібний шрифт підписала, сподіваючись на добросовісність працівників банку. Будь-яку довідку чи повідомлення, як окремий документ з інформацією, встановленою відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», вона не отримувала і відповідно підпис не ставила, ця інформація не доводилася їй в усній формі.

Вважає незаконним встановлення в кредитному договорі плати за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки банк не має права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на його користь за дії, які той здійснює у власних інтересах, а тому пункт 1.11 кредитного договору повинен бути визнаний недійним.

Позбавлення позичальника права відізвати свою згоду на обробку персональних даних, так як згідно пункту 5.11 кредитного договору фактично встановлено безстрокове право відповідача на таку обробку, є порушенням вимог статті 8 Закону України «Про захист персональних даних», на що суд першої інстанції належної уваги не звернув.

При цьому, умови кредитного договору щодо послуг страхування із нав`язаною відповідачем страховою компанією є несправедливими в силу положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Ідея Банк» за довіреністю - Власенко М.В. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 14 грудня 2018 рокуАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № Z06.00608.004664731, за умовами якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби у сумі 30 000,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом із процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Банк надав кредит у день підписання даного договору строком на 24 місяці. За користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку у розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49 % (маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,5 %, що разом із маржею банку складає змінювану процентну ставку у розмірі 21,99 % (а.с. 8, 9).

За змістом пункту 1.11 кредитного договору за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з графіком щомісячних платежів за кредитним договором.

Згідно із пунктом 1.13 кредитного договору позичальник дає свою згоду на укладення за її рахунок як страхувальника та застрахованої особи договору добровільного страхування життя. Цим договором позичальник доручає та дає розпорядження банку переказати страховику в безготівковій формі кредитні кошти в частині суми страхового платежу належного страховику, через транзитний рахунок банку. Позичальник погоджується на страхування своїх, як застрахованої особи, пов`язаних із життям майнових інтересів, що не суперечить чинному законодавству України, згідно договору страхування, вигодонабувачем за яким виступає банк. Детальна інформація щодо страхування міститься у заяві на страхування, яка додавалася до даного договору.

Відповідно до пункту 5.1 кредитного договору позичальник надає банку згоду на збирання, накопичення, використання та обробку її персональних даних, отриманих з метою надання кредиту при формуванні бази персональних даних «Клієнти АТ «Ідея Банк» в межах, визначених чинним законодавством, що можуть бути передані іншим розпорядникам цієї бази. Дане право на використання та обробку персональних даних діє безстроково до моменту письмового скасування. Позичальник звільняє банк від обов`язку повідомлення про передачу її персональних даних пов`язаним товариствам банку, партнерам банку чи іншим розпорядникам бази персональних даних, які є такими відповідно до закону та цього договору. Позичальник підтверджує, що отримала повідомлення про включення інформації про неї до бази персональних даних «Клієнти АТ «Ідея Банк» в межах, визначних чинним законодавством з метою видачі кредиту, а також відомості про права позичальника, визначені Законом України «Про захист персональних даних», і про осіб, яким надаються дані про позичальника, для виконання зазначеної мети.

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 24 щомісячних внесках включно до 14 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюються на транзитний рахунок № НОМЕР_1 в банку, МФО 336310 з якого проводиться погашення заборгованості за договором у такій черговості: 1) для оплати простроченої заборгованості кредиту за договором; 2) для погашення нарахованої заборгованості за договором, строк сплати якої не минув; 3) для сплати штрафних санкцій (пені) згідно з пунктом 3.3.1 цього договору; 4) для погашення іншої заборгованості (в тому числі дострокове погашення заборгованості за кредитом).

За пунктом 5.1 кредитного договору позичальник заявляє та гарантує, що уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться в даній угоді та кредитній справі клієнта у банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; банк перед укладенням угоди повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даної угоди вручено йому банком при підписанні даної угоди; умови даної угоди та договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Пунктом 5.2 кредитного договору встановлено, що цей договір є укладеним з дня його підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

У пункті 5.7 кредитного договору зазначено, що згідно з Законом України «Про споживче кредитування» реальна річна ставка складає 103,86772157 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) на момент укладення договору складає 52 943,25 грн. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення позичальником грошових зобов`язань, відповідно до пункту 2.1 цього договору та за дії процентної ставки, вказаної в пункті 1.4 договору.

Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма) міститься в паспорті споживчого кредиту, який особисто підписано позичальником 14 грудня 2018 року (а.с. 26, 27).

Із змісту вказаного документа встановлено, що процентна ставка річних 21,99 % річних змінювана, плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,15 % щомісячно від початкової суми кредиту, реальна річна процентна ставка - 103,86772157 %. Крім того, позичальник підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних нею умов кредитування. Також, підтверджено отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі, суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі, в разі невиконання нею зобов`язань за таким договором.

У додатку до паспорта споживчого кредиту сторонами узгоджено графік щомісячних платежів за кредитним договором, в якому встановлено фіксовані суми платежів за відповідні розрахункові періоди, в тому числі суми на погашення кредиту, процентів за користування кредитом та плати за обслуговування кредиту (а.с. 28).

14 грудня 2018 року ОСОБА_1 подала заяву № Z06.00608.004664731 на приєднання до договору добровільного страхування життя, якою підтвердила, що ознайомлена в усній та письмовій формі з умовами програми страхування життя, умовами цього договору отримала для ознайомлення та ознайомилась в усній та письмовій формі з Правилами добровільного страхування життя ПрАТ «СК «Уніка Життя», та засвідчила своє повне та безумовне розуміння їх змісту та свій свідомий і компетентний вибір страхової послуги. Вона підтвердила своє розуміння того, що ця заява, договір страхування, Правила є основою правовідносин між страховиком та страхувальником (застрахованою особою) і у своїй сукупності складають індивідуальний договір добровільного страхування життя з нижчезазначеними суттєвими індивідуальними умовами (а.с. 10, 11).

Крім того 14 грудня 2018 року ОСОБА_1 підписала заяву-анкету до кредитного договору № Z06.00608.004664731 від 14 грудня 2018 року, в якій зазначила свої повні анкетні дані, адресу проживання, контактні номери телефонів, сімейний стан, місце роботи, розмір доходу тощо, а також підтвердила, що ця заява підписана нею власноручно і вся, вказана у ній інформація є правдивою (а.с. 25).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Постановою Національного банку України від 8 червня 2017 року № 49 затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.

Згідно з пунктом 8 Правил банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Обравши спосіб захисту своїх прав шляхом визнання кредитного договору недійсним з підстав передбачених статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

У справі, що переглядається апеляційним судом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору, правильно застосувавши положення статей 203, 215 ЦК України та статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доведення факту ненадання відповідачем інформації про умови кредитування при укладенні спірного договору, при цьому судом встановлено, що позичальник ознайомилася з паспортом споживчого кредиту 14 грудня 2018 року, що підтверджується її підписом.

Аналогічні висновки висловлені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного судувід 26 грудня 2019 рокуу справі № 467/555/19(провадження № 61-17707св19).

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що будь-яку довідку чи повідомлення, як окремий документ з інформацією, встановленою відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», вона не отримувала і відповідно підпис не ставила, ця інформація не доводилася їй в усній формі, спростовуються вищезазначеними обставинами.

Як вбачається з матеріалів справи, банк у письмовій формі надав позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, тощо, ОСОБА_1 особистими підписами засвідчила, що вона погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором та паспортом споживчого кредиту, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними, а зміст договору є зрозумілим до прочитання і не може розцінюватися як надання інформації у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб.

Колегія суддів також зауважує, що позивач не була позбавлена можливості відповідно до пункту 3.2.3 спірного договору, що узгоджується з положеннями статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення банку в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно цього договору та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Проте, у вказаний строк вона від договору не відмовлялася, жодних заперечень щодо його змісту не висловлювала, що свідчить про її згоду з умовами укладеного договору.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

При розгляді даної справи необхідно також врахувати, що належним способом захисту у подібних правовідносинах є визнання відповідного права або застосування наслідків недійсності правочину, проте із такими вимогами позивач до суду не зверталась.

Наведене відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14 (провадження № 14-90цс19), від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Разом з тим, проаналізувавши підстави звернення до суду, норми законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, положення оспорюваного позивачем договору, колегія суддів вважає, що стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» (набрав чинності 10 червня 2017 року) та на яку посилалася позивач як на підставу задоволення позову, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки на момент укладення спірного договору діяла інша правова норма, яка підлягає застосуванню. Тобто вказані посилання заявника є необґрунтованими і фактично зводяться до помилкового тлумачення правових норм, які регулюють спірні правовідносини.

Отже, матеріали справи та встановлені судом першої інстанції обставини не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача та вимогам законодавства. Відтак доводи апеляційної скарги про недійсність умов кредитного договору з підстав заявлених в позовній заяві не знайшли свого підтвердження.

З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи відповідача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 9 квітня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній