Суддя Глібко О. В.
Справа № 644/3894/20
Провадження № 2/644/1439/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 вересня 2020 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Глібко О.В., за участю секретаря- Костіна О.Б., позивачки- ОСОБА_1 , представника позивачки- адвоката Шевчик Л.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житлом- квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.06.1999 року, реєстраційний номер 7-99-139905, виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету ХМР, їй та її батькам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 . У спірній квартирі зареєстрована вона та відповідач по справі ОСОБА_2 . З відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2011 року, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.05.2015 року був розірваний. Мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який після розірвання шлюбу знаходиться на вихованні та утриманні у неї. У спірну квартиру відповідач вселився після реєстрації шлюбу та був зареєстрований 11.09.2013 року як член сім`ї. Будь-якої угоди про порядок користування житлом між ним і власниками не укладалося. Після припинення сімейних стосунків і розірвання шлюбу відповідач пішов із сім`ї і з травня 2015 року у квартирі, де зареєстрований не проживає. Його проживанню у квартирі ніхто не перешкоджав, з житла він виселився добровільно, забравши всі свої речі.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Шевчик Л.А. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. При цьому позивачка зазначила, що відповідач не повідомляє місця свого проживання, інколи телефонує, щоб запитати як справи у сина. Останній час він перестав надавати матеріальну допомогу на дитину. Оскільки відповідач без поважних причин понад один рік не проживає в спірному житловому приміщенні і не бере участь у витратах по утриманню квартири, по оплаті комунальних послуг, вона як власник майна має право звернутися зі вказаним позовом.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не прибули, згідно письмових заяв, просили розглядати справу за їх відсутністю та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать матеріали справи, про причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідачем у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подавався.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.

Ухвалою суду від 11.06.2020 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, вислухавши позивачку та її представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Конституція України та Цивільний кодекс України визначають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 41 Конституції України, ст. 321 Кодексу).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 319 ЦК України).

Зміст права власності визначає право власника на володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд (ст. 317 ЦК).

Суб`єктами права власності є Український народ, фізичні особи та юридичні особи (ст.ст. 2, 318 ЦК України).

Положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Відповідно до статті 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.06.1999 року, реєстраційний номер 7-99-139905, виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету ХМР, позивачки ОСОБА_1 та її батькам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 . ( а. с. 6-13)

В спірній квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 . Дана обставина підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні ( а. с. 14)

Як зазначила позивачка, відповідач ОСОБА_2 в спірну квартиру вселився після реєстрації їх шлюбу і був зареєстрований 11.09.2013 року як член сім`ї. Будь-якої угоди про порядок користування житлом між ним і власниками не укладалося.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.05.2015 року, яке набрало законної сили 02.06.2015 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. ( а. с. 15)

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований, однак фактично не проживає за місцем своєї реєстрації починаючи з травня 2015 року, його особисті речі в квартирі відсутні.

З акту, складеному та підписаному 24.02.2020 року мешканцями будинку АДРЕСА_2 вбачається, що ОСОБА_2 не проживає в квартирі АДРЕСА_3 по вказаній адресі з травня 2015 року, в зв`язку із розірванням шлюбу з ОСОБА_1 і припиненням сімейних стосунків. Шлюб був розірваний за ініціативою ОСОБА_2 , його проживанню у квартирі ніхто не перешкоджав. У травні 2015 року він виселився з квартири добровільно, забравши всі свої речі і з цього часу у квартиру не з`являвся. ( а. с. 17)

З відповіді Індустріального ВП ГУНП в Харківській області встановлено, що ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 з заявами та скаргами про вчинення йому будь-яких перешкод до проживання за вказаною адресою, до Індустріального ВП не звертався. ( а. с. 19)

З повідомлення Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 23.06.2020 року № 22-1010/2.5/2.5/14-20, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на даний час не утримується. ( а. с. 43)

Адміністрація КНП «Міська поліклініка № 9» ХМР повідомила, що у відповідності до записів в медичній карті амбулаторного хворого пацієнта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 останнє звернення за медичною допомогою 18.03.2015 року. ( а. с. 63)

З відповіді Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району ХМР від 07.07.2020 року № 10-29/4519/4-01/20, з 01.05.2015 року по теперішній час в управлінні відсутня інформація щодо визнання опікуном або піклувальником гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , а також встановлення над ним опіки або піклування. ( а. с. 65)

Крім того, за період з 01 травня по теперішній час гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з питанням щодо збереження за ним права користування житловою площею за місцем його реєстрації, а також з питанням складання за участю представників КП «Жилкомсервіс» акту щодо проживання чи не проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою, до КП «Жилкомсервіс» не звертався. ( а. с. 67)

З витягу, наданого Головним центром обробки спеціальної інформації від 07.09.2020 року, щодо перетинання державного кордону України гр. Молдови ОСОБА_2 , остання дата перетину пункту пропуску 29.08.2018 року, в`їзд.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Разом з цим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Звернення позивачки ОСОБА_1 до суду із даною позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - є однією із форм захисту власником своїх прав.

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_2 не проживає разом з позивачем за місцем своєї реєстрації з травня 2015 року, спільне господарство з позивачкою не веде, участі в утриманні квартири не приймає та його особистих речей в квартирі за вказаною адресою немає, а тому суд вважає, що відповідач відсутній в спірному житловому приміщенні більше ніж рік без поважних причин, і вважає за можливе визнати його таким, що втратив право користування житлом.

Приймаючи до уваги викладене, суд позовні вимоги задовольняє.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщення.

На підставі ст. ст. 4, 5, 10, 11, 200, 247, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, ст. ст. 316-319, 383, 391, 405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 до ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , треті особи- ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житлом-квартирою АДРЕСА_1 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

У відповідності до п. 15.5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціювання Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 14.09.2020 року.

Суддя: О.В. Глібко