Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В. , за участю секретаря судового засідання Скудар С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення суми надмірно сплачених коштів щомісячної державної допомоги,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2019 року позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 суму надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 5310,66 гривень та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 гривень. В обґрунтування позову зазначило, що з 08.12.2014 року ОСОБА_1 перебував на обліку в УСЗН Кальміуського району та одержував щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Всього за період з 08 грудня 2014 року по 07 червня 2015 року ОСОБА_1 було виплачено державну допомогу в розмірі 5310,66 гривень. Вказує, що відповідно до пункту 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 (надалі за текстом Порядок) (в редакції чинній на час дії спірних правовідносин), грошова допомога не призначається у разі, коли у володінні сім`ї є два або більше транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції. При цьому не враховуються транспортні засоби, одержані чи придбані на пільгових умовах через уповноважені органи, а також транспортні засоби вітчизняного виробництва, які перебувають в експлуатації протягом більш як 10 років з дати випуску, та інші транспортні засоби, що перебувають в експлуатації протягом більш як 15 років з дати випуску. На дотримання вказаного положення Порядку в 2015 році відповідача було перевірено на наявність у нього транспортних засобів та 29 травня 2015 року з МРЕВ була отримана інформація, згідно якої за відповідачем значиться два автомобілі: ЗАЗ 110307 ЗНГ (2006), та DACIA LOGAN 90K (2008). У зв`язку із отриманням вказаної інформації відповідачу було запропоновано добровільно повернути незаконно отриману суму допомоги в розмірі 5310,66 грн. На підставі цього вказує про наявність зазначеної переплати та наполягає на її відшкодуванні відповідачем. На підставі зазначеного просить задовольнити позовні вимоги та стягнути зайво виплачену державну допомогу в розмірі 5310,66 грн.

Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила розглядати справу без її присутності в порядку письмового провадження, про що надала відповідну заяву. Також у представленому до суду відповіді на відзив зазначила, що строк позовної давності не пройшов, так як про існування дебіторської заборгованості у ОСОБА_1 позивач дізнався тільки з 01.01.2018 року, коли було передано справу на баланс департаменту після ліквідації управління соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської міської ради.

Відповідач в судове засідання не прибув, надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його присутності.

Представник відповідача в судове засідання не прибула, надіслала до суду відзив на позов, письмові пояснення та клопотання про застосування строків позовної давності, в яких вказала про безпідставність позовних вимог та необхідності відмови у позові. Зазначала, що вказані у позові два транспортні засоби були продані в 2010 році по довіреності іншим особам, про що було видано відповідні нотаріально посвідчені довіреності із передачею права володіння, користування та розпорядження даним авто. Також звертає увагу, що відповідно до пункту 6 Порядку в редакції від 01.10.2015 року були виключені положення щодо заборони існування у власності двох транспортних засобів та вказані обставини вже не можуть бути підставою для повернення отриманих коштів допомоги. Крім цього, посилаючись на статті 256 та 267 ЦК України, просить застосувати строк позовної давності та відмовити у позові у зв`язку із його пропуском, оскільки з 2015 року по день звернення до суду із позовом пройшло більше трьох років. Просила розглядати справу без її присутності.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, що закріплено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085.

08 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Кальміуського району міста Маріуполя із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В своїй заяві ОСОБА_1 надав письмову інформацію про наявність у членів його сім`ї у володінні одного автомобілю - Дача Логан, 2008 року випуску, держ.№ НОМЕР_1 .

Рішенням УПСЗН Іллічівського (Кальміуського) районну м. Маріуполя від 10.12.2014 року ОСОБА_1 було призначено допомогу на проживання, як переміщеним особам, з 08 грудня 2014 року по 07 червня 2015 року.

Всього за вказаний період відповідачу було виплачено допомоги в сумі 5310,66 гривень.

Під час подачі заяви ОСОБА_1 також надав письмову розписку, в якій зобов`язався у триденний строк повідомити УПСЗН Іллічівського (Кальміуського) районну м. Маріуполя про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, з дня настання таких обставин.

Відповідно до п. 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженої, постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 (в редакції, яка діяла у спірній період часу), грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Відповідно до п. 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженої, постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 (в редакції, яка діяла у спірній період часу), грошова допомога не призначається у разі, коли: у володінні сім`ї є два або більше транспортних засобів (механізмів), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції (автобусів, вантажних та легкових автомобілів). При цьому не враховуються транспортні засоби, одержані чи придбані на пільгових умовах через уповноважені органи, а також транспортні засоби вітчизняного виробництва, які перебувають в експлуатації протягом більш як 10 років з дати випуску, та інші транспортні засоби, що перебувають в експлуатації протягом більш як 15 років з дати випуску.

Відповідно до даних Інформаційної довідки з МРЕВ від 2015 року за ОСОБА_1 на праві власності зареєстровані два транспорті засоби: ЗАЗ 110307 ЗНГ, 2006 року випуску, та DACIA LOGAN 90K, 2008 року випуску.

Внаслідок виявлення вказаних фактів та не декларованого транспортного засобу УПСЗ було прийнято рішення №243 від 12 жовтня 2015 року, яким зафіксовано про утворення переплати допомоги ОСОБА_1 за період з 08.12.2014 року по 07.06.2015 року в сумі 5310,66 гривень, які підлягають відшкодуванню.

У відповідності із пунктом 11 вказаного Порядку, уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Враховуючи, що відповідач під час звернення із заявою до УСЗН за виплатою допомоги не повідомив достовірні відомості про наявність у своєму володінні двох транспортних засобів, які є законною підставою для не призначення допомоги, тому останній мав обов`язок повернути безпідставно отриманні суми допомоги, нараховані йому за період з 08.12.2014 року по 07.06.2015 року в сумі 5310,66 гривень.

Стосовно доводів представника відповідача про продаж в 2010 році транспортних засобів іншим особам за генеральною довіреністю та відсутності у його володінні і власності вказаних транспортних засобів суд вважає їх безпідставними, виходячи із наступного.

Так, загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури належать зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 (далі за текстом Порядок № 1388), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Пунктом 8 Порядку № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін`юстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух», а також транспортні засоби, зібрані (складені) із складових частин серійних транспортних засобів без дотримання вимог зазначеного Закону.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; вантажна митна декларація або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу.

Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах Державтоінспеції, не допускається.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Натомість, сутність та правова природа цивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Результат аналізу зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для переходу або припинення права власності на транспортний засіб у власника, за яким цей транспортний засіб зареєстровано у встановленому законом порядку. А тому право власності, яке включає в себе також повноваження з володіння, на два транспортні засоби у відповідача не було припинено та має враховуватися при призначенні допомоги. До подібного висновку також дійшов Верховний суд у своїй постанові від 28 листопада 2018 року по справі № 662/397/17.

Тобто вимоги позивача про стягнення сум надміру виплачених коштів допомоги є обґрунтованими та законними.

Разом з тим, відповідачем було заявлено про пропуск строків позовної давності за пред`явленими вимогами.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що інформацію про кількість зареєстрованих транспортних засобів із МРЕВ позивач отримав у вересні 2015 року, що підтверджується відповідним актом.

Вже 12 жовтня 2015 року позивачем було прийнято рішення №243 про виявлення у відповідача переплати у зв`язку із не декларованими авто.

27 жовтня 2015 року позивач звертався до ОСОБА_1 із листом про необхідність його прибуття та вирішення питання з питань виплати допомоги в позасудовому порядку.

Із вказаних доказів слідує, що позивач вже у вересні 2015 року отримав інформацію, яка підтверджувала неправомірність отримання допомоги ОСОБА_1 , та в жовтні 2015 року позивач вживав заходи для досудового врегулювання спору та повернення надмірно сплачених коштів.

Отже суд дійшов висновку, що моментом початку перебігу строку позовної давності для позивача є момент, коли він дізнався про порушення свого права, тобто з моменту отримання відомостей із МРЕВ та виявлення у зв`язку із цим ним фактів переплати допомоги, тобто з жовтня 2015 року. Саме з цього періоду позивач дізнався про порушення свого права і у позивача виникло право на подачу відповідного позову, особливо після вжиття ним в жовтні 2015 року заходів позасудового врегулювання спору, які виявилися безрезультатними.

Посилання позивача про ліквідацію 01.01.2018 року районного управління соціального захисту населення та передачу 01.01.2018 року всіх активів, в тому числі дебіторської заборгованості, його правонаступнику - департаменту соціального захисту населення, та у зв`язку із цим розпочаток перебігу строку позовної давності для позивача саме з цього моменту, суд вважає неспроможним, оскільки вказані обставини не є для позивача законною підставою на переривання строку позовної давності в розумінні норм статей 264 ЦК України або його відтермінування на 01.01.2018 року, тим більше, що позивач є правонаступником всіх прав та обов`язків ліквідованого управління. Крім того, згідно з статтею 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

З огляду на це твердження позивача про початок перебігу для нього строку позовної давності саме з 01.01.2018 року є необґрунтованими та спростовуються наведеними положеннями діючого законодавства.

З урахуванням зазначеного, оскільки з вересня 2015 року розпочався перебіг строку позовної давності, який був пропущений позивачем у зв`язку із звернення до суду з позовом лише в грудні 2019 року, тому позовні вимоги про стягнення суми надмірно сплачених коштів щомісячної державної допомоги за період з 08.12.2014 року по 07.06.2015 року в сумі 5310,66 гривень задоволенню не підлягають, так як заявлені поза трирічним строком позовної давності.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, статтею 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням сукупності встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про те, що позивачем без поважних причин пропущено строки позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 81, 89, 247, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення суми надмірно сплачених коштів щомісячної державної допомоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через суд першої інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 02 березня 2020 року.

Суддя: Д. В. Кузнецов