ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

15 жовтня 2020 року

м. Харків

справа № 640/3500/18

провадження № 22-ц/818/2371/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

розглянув у порядку підготовки до апеляційного розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року в складі судді Шаренко С.Л. по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Аіко-Сервіс, ЛТД», ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Людмила Іванівна, Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Аіко-Сервіс, ЛТД», про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню,

у с т а н о в и в:

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» (далі ПАТ АБ «Південний») задоволено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Звернуто стягнення на нежитлові приміщення 1-го поверху № 2-5-;-2-12, 2-14-;-2-20; антресолі 1-го поверху № 2-21-:-2-24 в літ. «А-3», загальною площею 460,0 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за оцінкою, встановленою суб`єктом оціночної діяльності, а саме 12 168 631,72 грн, шляхом визнання права власності за ПАТ АБ «Південний» в рахунок погашення заборгованості ТОВ Фірма «Аіко-Сервіс, ЛТД» за кредитним договором від 08 липня 2013 року № РС2013-00005 в сумі 20 037 251,36 грн.

Звернуто стягнення нежитлові приміщення підвалу 13, 14, 15а в літ. «А-3», загальною площею 72,5 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за оцінкою, встановленою суб`єктом оціночної діяльності, а саме 591 910,39 грн, шляхом визнання права власності за ПАТ АБ «Південний» в рахунок погашення заборгованості ТОВ Фірма «Аіко-Сервіс, ЛТД» за договором про надання контргарантії від 04 жовтня 2013 року № 622 в сумі 7 586 105,22 грн.

Звернуто стягнення на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-14а в літ. «А-4», загальною площею 291,3 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за оцінкою, встановленою суб`єктом оціночної діяльності, а саме 8 442 089,08 грн, шляхом визнання права власності за ПАТ АБ «Південний» в рахунок погашення заборгованості ТОВ Фірма «Аіко-Сервіс, ЛТД» за кредитним договором від 08 липня 2013 року № 380 в сумі 17 074 101,43 грн.

Виконавчі написи, вчинені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. за реєстровими № 1635 та № 1636, визнано такими, що не підлягають виконанню.

На зазначене рішення суду першої інстанції 16 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Клопотання мотивовано тим, що його не було залучено стороною у даній цивільній справі № 640/3500/18 за позовом ПАТ АБ «Південний» про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню. У серпні 2020 року він отримав ухвалу Господарського суду Харківської області про відкриття провадження у справі № 922/2016/20 за позовом ПАТ АБ «Південний» до ТОВ Фірма «Аіко - Сервіс, ЛТД», ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання контргарантії від 04 жовтня 2013 року № 622 та копію позовної заяви. З вказаної копії позовної заяви апелянт дізнався про існування рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року у цивільній справі № 640/3500/18, а ознайомившись зі змістом рішення суду першої інстанції від 11 квітня 2018 року вирішив оскаржити його в апеляційному порядку.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року в складі судді судової палати у цивільних справах Котелевець А.В. апеляційну скаргу залишено без руху з наданням апелянту строку для подання клопотання з викладом нових доводів щодо поновлення строку на оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

24 вересня 2020 року ПАТ АБ «Південний» подало заяву, в якій просило відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 був обізнаний про рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року з моменту його ухвалення та у разі своєї незгоди, мав можливість його оскаржити у апеляційному порядку в строк, передбачений процесуальним законодавством. ОСОБА_1 є кінцевим бенефіціарним власником, контролером та керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «АРНІОЛ» (далі ТОВ «АРНІОЛ»), яке 02 березня 2020 року подало апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року. Вказана апеляційна скарга підписана ОСОБА_1

06 жовтня 2020 року на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 23 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Клопотання мотивовано тим, що отримавши у серпні 2020 року копію позовної заяви ПАТ АБ «Південний» з додатками у господарській справі № 922/2016/20 він дізнався, що банк обґрунтовує свої вимоги до нього рішенням Господарського суду Харківської області від 02 вересня 2019 року в справі № 922/1417/19. Преюдицією для рішення господарського суду стало рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року у цивільній справі № 640/3500/18. Таким чином, про рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року у цивільній справі № 640/3500/18 він дізнався лише в серпні 2020 року.

Дослідивши матеріали справи та подані ОСОБА_1 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року, слід зазначити таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Частиною першою статті 354 ЦПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (частина друга статті 354 ЦПК України).

Частиною першою статті 127 ЦПК України врегульовано питання поновлення процесуальних строків, за якою суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення у справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції»).

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13).

Разом з тим, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Стосовно питання доступу до суду Суд у справі «МПП «Голуб» проти України» повторює, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (див. справу "Голдер проти Сполученого Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, ст. 13-18, п. 28-36).

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Отже, у випадку пропуску строку апеляційного оскарження підставами для розгляду апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Клопотання ОСОБА_1 мотивовані тим, що його не було залучено стороною у даній цивільній справі № 640/3500/18 за позовом ПАТ АБ «Південний» про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню. У серпні 2020 року він отримав ухвалу Господарського суду Харківської області про відкриття провадження у справі № 922/2016/20 за позовом ПАТ АБ «Південний» до ТОВ Фірма «Аіко - Сервіс, ЛТД», ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання контргарантії від 04 жовтня 2013 року № 622 та копію позовної заяви з додатками. ОСОБА_1 зазначає, що банк обґрунтовує свої вимоги до нього рішенням Господарського суду Харківської області від 02 вересня 2019 року в справі № 922/1417/19. Преюдицією для рішення господарського суду стало рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року у цивільній справі № 640/3500/18. Ознайомившись зі змістом рішення суду першої інстанції, він оскаржив його в апеляційному порядку в вересні 2020 року.

Однак, доводи, викладені в клопотаннях ОСОБА_1 , спростовуються матеріалами справи.

ОСОБА_1 є кінцевим бенефіціарним власником (контролером) ТОВ Фірма «Аіко - Сервіс, ЛТД», яке є відповідачем у даній цивільній справі та 17 квітня 2018 року отримало копію рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року (а. с. 89 Т.2, а. с. 230 236 Т. 3).

Також, ОСОБА_1 є кінцевим бенефіціарним власником (контролером) та керівником ТОВ «АРНІОЛ» (а. с. 237 243 Т. 3).

02 березня 2020 року ТОВ «АРНІОЛ» подало апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року. Вказана апеляційна скарга підписана ОСОБА_1 (а. с. 93 Т. 2). Усі подальші документи, направлені суду апеляційної інстанції від ТОВ «АРНІОЛ», також були підписані ОСОБА_1 .

Ухвалою Харківського апеляційного суду 16 вересня 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «АРНІОЛ» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року закрито.

Таким чином, ОСОБА_1 з 02 березня 2020 року було відомо про рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року, однак правом на його апеляційне оскарження у передбачений частиною другою статті 354 ЦПК України строк останній не скористався.

Отже, доводи ОСОБА_1 про те, що про рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року він дізнався в серпні 2020 року, є безпідставними.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження та у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року.

Керуючись ч. 3 ст. 3, ст. 127, ст. 354, ст. 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року залишити без задоволення.

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина