У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

12 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 753/1767/20

провадження № 61-13030 ск 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 липня 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Заява обґрунтована тим, що сторони перебували у шлюбі, під час якого було придбано: квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , а також транспортний засіб.

Після припинення шлюбу між позивачем та відповідачем, ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва із позовом про поділ майна подружжя.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2011 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову в частині визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя.

Заявник зазначає, що на запит вона отримала лист приватного нотаріуса КМНО Шандиби Л. І. від 20 грудня 2019 року з якого вбачається, що договір від 10 липня 2009 року щодо купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 посвідчений за згодою дружини покупця, справжність підпису якої посвідчено нотаріально. В заяві дружини щодо надання дозволу на купівлю квартири вказано, що квартира купується на кошти, що є спільною власністю подружжя. Таким чином, на думку заявника, вказана квартира купувалась за кошти, які були спільною власністю подружжя. Вказаний факт не був відомий заявнику під час судового розгляду справи та не досліджувався судами всіх інстанцій.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2011 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року залишено без змін.

26 серпня 2020 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року тапостанову Київського апеляційного суду від 22 липня 2020 року. Повний текст рішення суду апеляційної інстанції складений 27 липня 2020 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 липня 2020 року, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не надали належної правової оцінки доказам, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 11 вересня 2020 року, для розгляду справи визначено колегію суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.

Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху і надано строк для усунення недоліків до 15 жовтня 2020 року, який не міг перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали.

На виконання вимог указаної ухвали, у встановлений судом строк,представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ,надіслав матеріали на усунення недоліків.

Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті ЦПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Постановляючи ухвалу від 13 березня 2020 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції в постанові від 22 липня 2020 року, виходив із того, що доводи, на які посилається заявник, досліджувалися судами під час розгляду справи, а тому не є нововиявленими обставинами у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.

Верховний Суд погоджується із відповідними висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, а також фактичним обставинам справи, встановленими судами на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих доказів.

Суди попередніх інстанцій установили, щорішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2011 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в частині визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

В матеріалах даної справи міститься заява, посвідчена приватним нотаріусом КМНО Шандибою Л. І. в якій ОСОБА_1 зазначає, що квартира АДРЕСА_1 , була придбана за кошти, що є спільною власністю подружжя. Ця заява була подана ОСОБА_1 та долучена до справи під час апеляційного перегляду рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2011 року, та відповідно досліджена судами апеляційної та касаційної інстанцій з наданням їй належної правової оцінки.

ОСОБА_1 у своїй заяві як на нововиявлену обставину, посилалася на лист приватного нотаріуса КМНО Шандиби Л. І. від 20 грудня 2019 року, в якому він зазначає про те, що відповідний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 10 липня 2009 року, був посвідчений за згодою дружини покупця, а в заяві, посвідченій нотаріусом зазначено, що квартира купується на кошти, що є спільною власністю подружжя.

Як установлено судами в оскаржуваних судових рішеннях, документ, на який посилається заявник як на нововиявлену обставину, а саме, лист (відповідь) приватного нотаріуса КМНО Шандиби Л. І. від 20 грудня 2019 року, містить відомості про підстави та предмет спору, які були відомі сторонам при розгляді справи та дослідженні судами апеляційної та касаційної інстанцій при розгляді даної справи, з наданням їм належної правої оцінки, а тому даний документ, враховуючи його зміст, у розумінні пункту першого 1 частини другої статті 423 ЦПК України не є нововиявленою обставною у даній справі.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Встановивши, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 не є нововиявленими, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні її заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Зазначені у касаційній скарзі аргументи Верховний Суд вважає необґрунтованими та виключно суб`єктивними судженнями заявника, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами в оскаржуваних рішеннях.

Із змісту касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року тапостанови Київського апеляційного суду від 22 липня 2020 року.

У відповідності до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року тапостанову Київського апеляційного суду від 22 липня 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов