ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/261/20Головуючий у 1-й інстанції Ковтунович О.В.
Провадження № 22-ц/817/758/20 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря Боднар Р.В.

та сторін представника апелянта ОСОБА_1 ; представника ОСОБА_2 адвоката Мицика О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 607/261/20 за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області на додаткове рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 18 червня 2020 року, ухвалене суддею Ковтунович О.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Тернопільської області, Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, суду, -

В С Т А Н О В И В:

у січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Прокуратури Тернопільської області, Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 27 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 (жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Прокуратури Тернопільської області (місце знаходження: вул. Листопадова, 4 м. Тернопіль, Тернопільська область, ), Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області (місце знаходження: вул. Білецька, 1 м. Тернопіль, Тернопільська область, ), Державної казначейської служби України (місце знаходження: вул. Бастіонна, 6 м. Київ, ) про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури задоволено частково.

Стягнуто із Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2 грошові кошти за завдано йому моральну шкоду у розмірі 212230 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Додатковим рішенням від 18 червня 2020 року заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Ухвалено додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Тернопільської області, Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

Стягнуто із Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 8800 грн.

В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області просить скасувати додаткове рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 18 червня 2020 року по справі № 607/261/20 та постановити нове, яким у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про стягнення витрат на правову допомогу відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги Головне управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області зазначило, що як вбачається із матеріалів справи у позовній заяві представник позивача просив суд стягнути за рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правову допомогу, однак всупереч ст. ст. 134, 175 ЦПК України не подав до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми таких витрат.

Також, долучений до позовної заяви договір про надання правової допомоги від 12.12.2019 року не містить порядку (механізму) обчислення адвокатського гонорару (погодинна оплата чи фіксований розмір тощо), а тому суд мав відмовити у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки вимоги про їх відшкодування не підтверджена належними доказами.

Судом першої інстанції при прийнятті додаткового рішення в даній справі не враховано положення статті 141 ЦПК України, якою передбачено розподіл судових витрат між сторонами, зокрема, у пункті 3 частини 2 даної статті визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області у якому зазначив, що як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури від 02.01.2020 року, відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат складають витрати на правову допомогу, розмір яких буде уточнено в подальшому.

Окрім цього, в клопотанні ОСОБА_3 від 27.05.2020 року було зазначено, що «повідомляю, що ОСОБА_2 понесено витрати на правову допомогу за складання позовної заяви, відповідей на відзиви тощо та за участь в судових засіданнях. У випадку, якщо сьогодні буде прийнято рішення, заяву про уточнення розміру судових витрат, зокрема, витрат на правову допомогу, буде подано впродовж п`яти днів після ухвалення рішення суду».

Дану заяву із доданим актом виконаних робіт та меморіальними ордерами було подано 29.05.2020 року.

Відтак, позивачем та його представником було повністю дотримано порядок відшкодування витрат на правову допомогу, передбачений ЦПК України.

Відповідно до правовою висновку Верховного Суду, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про палання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних носім та іп.). документи. що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банк) або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження) (постанова від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц; постанова від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц).

Зважаючи на вищевикладене, доводи апелянта щодо неправильного застосування норм матеріального права та неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, є безпідставними, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення.

У судовому засіданні представник Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області - Лось О.Р. апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених в ній.

Представник ОСОБА_2 адвокат Мицик О.В. апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області не визнав, вважаючи додаткове рішення суду законним та обґрунтованим.

Прокуратура Тернопільської області та Державна казначейська служба України у судове засідання не з`явилися хоча були належним чином повідомлені про день та час слухання справи, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи. Клопотань від учасників процесу про відкладення розгляду справи не поступило.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до положень п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. ч.1 та 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в тому числі належать витрати, пов`язані із проведенням експертизи.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 29 січня 2020 року у справі № 367/4910/17-ц та від 02 березня 2020 року у справі № 370/27/16-ц.

Компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням.

Згідно із статтею 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З 15 грудня 2017 року ЦПК України запроваджено нові правила компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

1. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

2. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

3. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається із матеріалів справи, що представник позивача надав суду договір про надання правової допомоги від 12.12.2019 року, укладений між адвокатським об`єднанням Мицик і Партнери в особі Мицика О.І. та ОСОБА_2 .

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником ОСОБА_2 - адвокатом Мицик О.В. надано такі документи:

- акт виконаних робіт від 28 травня 2020 року (т. 2 а.с. 3);

- меморіальний ордер №К0528N52FQ; (т. 2 а.с. 4);

- меморіальний ордер №К0529GD1B1 (т. 2 с.а.5)

Згідно Акту виконаних робіт вбачається, що загальна кількість часу відпрацьованого виконавцем за Договором становить - 12 годин, розрахунок здійснено у відповідності до розміру погодинної ставки за надані послуги, що становить 1 год. - 800 грн., а тому загальна вартість виконаних робіт становить 9600 грн.

Виходячи із положень статей 133, 137, 141 ЦПК України, статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність , суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Враховуючи обставини і складність справи та беручи до уваги подані ОСОБА_2 докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає, що заявником надано до суду усі необхідні докази понесення витрат за надання правової допомоги.

Проте, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 27 травня 2020 року частково задоволено позовні вимоги в сумі 212 230 грн від 636 690 грн, що становить 33,33 відсотки від заявлених вимог, тому додаткові витрати також мають обраховуватися у частці від задоволених позовних вимог.

При поданні заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення із відповідачів витрат на правову допомогу представник ОСОБА_2 адвокат Мицик О.В. просив стягнути 9600 грн.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що додаткове рішення Шумського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2020 року підлягає зміні шляхом зменшення суми витрат на правову допомогу із 8800 грн до 3200 грн, що становить 33,33 відсотки від заявлених 9600 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області задовольнити частково.

Додаткове рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 18 червня 2020 року змінити, зменшивши суму стягнення із Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 8800 грн. до 3200 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2020 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак