Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4139/19 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б.
Категорія 50 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 26 грудня 2019 року суддею Мозговим В.Б. у м. Новоград-Волинському,

у справі №285/4139/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, у якому просила стягувати на її користь з ОСОБА_1 аліменти у розмірі ј частини його заробітку (доходу) щомісячно на утримання їх повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі ј частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18.11.2019 і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Зазначив, що у зв`язку із неналежним повідомленням судом про розгляд справи, він був позбавлений можливості надати докази, які мають значення для вирішення спору. Також вказав, що він є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , не відмовляється від утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, проте вважає, що розмір аліментів, визначений судом, є занадто великим, оскільки на його утриманні перебуває непрацездатна мати, неповнолітня дочка та дружина, яка є особою з інвалідністю третьої групи.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3, 5, 6).

ОСОБА_3 є студентом денної форми навчання державного навчального закладу «Житомирське вище професійне технологічне училище». Останній навчається за державним замовленням, термін навчання з 01.09.2017 по 31.12.2020 (а.с. 7).

Навчання ОСОБА_3 на денному відділенні навчального закладу об`єктивно перешкоджає йому займатись діяльністю, направленою на отримання доходу, зокрема, працевлаштуватись, та, одночасно з цим, вимагає від нього необхідності купувати канцелярські вироби, підручники та інші необхідні для навчання речі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із встановлених обставин справи та того, що відповідач не надіслав суду відзиву на позовну заяву і не надав доказів, які б підтверджували його неможливість сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, у визначеному позивачкою розмірі.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається із ухвали судді від 21.11.2019 розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Разом з тим матеріали справи не містять доказів належного вручення відповідачеві цієї ухвали та позовної заяви, у зв`язку із чим останній був позбавлений можливості подати суду відзив на позовну заяву.

Отже, зважаючи, що до апеляційної скарги подано докази перебування на утриманні відповідача неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 37), та враховуючи, що навчання сина сторін здійснюється за рахунок державних коштів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції у частині розміру аліментів, стягнутих з відповідача, з ј частини його заробітку (доходу) до 1/6 частини.

При цьому, колегія суддів не враховує доводи апеляційної скарги щодо перебування на утриманні відповідача матері та дружини, оскільки належних доказів на підтвердження таких обставин він не надав. Надані ним документи не підтверджують непрацездатність дружини. Крім того, відсутні докази, що отримуванні матір`ю і дружиною відповідача пенсії не забезпечують їх потреби та що він несе витрати на їх утримання.

Дана справа згідно п. 3 ч.6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, а тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 грудня 2019 року змінити, зменшивши розмір стягнення з ј частини до 1/6 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 .

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 26 лютого 2020 року.