Справа № 202/6762/18
пров. 2/202/147/2020
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого судді - Бєльченко Л.А.

при секретарі Нетеса Н.І.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину об`єкту нерухомості (кафе) по АДРЕСА_1 , що належить йому з відповідачем на праві спільної сумісної власності.

Звернувшись до суду з зустрічним позовом, ОСОБА_2 просила визнати право власності на 1/2 частину об`єкту нерухомості (кафе) по АДРЕСА_1 , на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , на 1/2 частину гаражу № НОМЕР_1 у Гаражно-будівельному кооперативі «Салют» та на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Пархоменко Ю.С., і відповідач ОСОБА_2 зробили спільну заяву про затвердження мирової угоди щодо поділу спільно нажитого майна подружжя і надали проект мирової угоди, у зв`язку з чим просили закрити провадження у справі.

За змістом мирової угоди сторони домовились, що за ОСОБА_1 визнається право власності на об`єкт нерухомості (кафе) по АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , а за ОСОБА_2 визнається право власності на гараж № НОМЕР_1 у Гаражно-будівельному кооперативі «Салют» і на квартиру АДРЕСА_3 .

Сторони також домовились, що ОСОБА_1 бере на себе грошові зобов`язання, що виникли з підстав володіння і користування об`єктом нерухомості (кафе) по АДРЕСА_1 , гаражем і квартирою АДРЕСА_2 .

З`ясувавши думку сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про затвердження мирової угоди і закриття провадження у справі з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що квартира АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане виконкомом міської Ради народних депутатів 16.11.2000 року, належить ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.105).

Що стосується спірного гаражу в ГБК «Салют», то сторони на підтвердження права спільної сумісної власності на гараж посилаються на Акт від 02.03.2010 року, відповідно до якого ОСОБА_6 переоформив цей гараж на ОСОБА_1 (а.с.103).

Положенням частини першої статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1,2 ст. 319ЦК).

Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК).

Частиною першою статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

В частині другій статті 331 ЦК України відзначено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Аналогічні положення містяться в частині четвертій статті 334 цього Кодексу.

Частина перша статті 69 Сімейного кодексу України встановлює, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Як встановлено, квартира АДРЕСА_3 , на право власності відносно котрої претендує ОСОБА_2 відповідно до заяви про затвердження мирової угоди, набута у власність ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 в процесі приватизації і не є спільним майном подружжя ОСОБА_8 , тому не може бути об`єктом поділу спільно нажитого майна подружжя.

Що стосується спірного гаражу в ЖБК «Салют», то суд зазначає, що сторонами у справі не надано правовстановлюючого документу на цей об`єкт нерухомості, право власності на нього не доведено в установленому законом порядку, а наданий Акт від 02.03.2010 року (його копія на а.с.105) лише засвідчує зміну членства в ЖБК, сплату пайового внеску і переоформлення гаражу з одного члена ЖБК на іншого.

Відносно домовленостей сторін щодо грошових зобов`язань, що виникли з підстав володіння і користування об`єктом нерухомості (кафе) по АДРЕСА_1 , гаражем і квартирою АДРЕСА_2 , то заява про затвердження мирової угоди в цій частині взагалі знаходиться поза межами позовних вимог обох сторін. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини п`ятої статті 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує розгляд справи, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними.

Суд вважає, що за встановлених обставин мирова угода, укладена між сторонами, не може бути затверджена, оскільки суперечить діючому законодавству, порушує інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 222, 255 ч.1п.5 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у затвердженні мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання права власності.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя Бєльченко Л.А.