Номер провадження 22-ц/804/1444/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2020 року Донецький апеляційний суду складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Корчистої О.І., Космачевської Т.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Гладуха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 234/16525/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Краматорський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про визнання договору купівлі-продажу дійсним, з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 лютого 2020 року (суддя першої інстанції Переверзева Л.І.), -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 , який мотивований тим, що 19 вересня 2012 року він придбав у ОСОБА_2 автомобіль ВАЗ 21101, 2007 року випуску, синього кольору, тип ТЗ - легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває на обліку у ВРЕР міста Краматорська при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області з 03 липня 2007 року.

У підтвердження цієї угоди ним з продавцем укладено договір купівлі-продажу автомобіля, відповідач надала йому розписку від 19 вересня 2012 року про те, що вона отримала від нього за придбаний автомобіль 30 000 гривень і того ж дня на його ім`я було оформлено довіреність на право експлуатації та розпорядження вказаним автомобілем.

У 2015 році постановою державного виконавця ВДВС м. Краматорська на майно відповідача ОСОБА_2 було накладено арешт з метою стягнення боргу з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк», а у зв`язку з тим, що він не встиг переоформити вказаний автомобіль на своє ім`я через зайнятість на роботі та відсутність вільного часу, на цей транспортний засіб також було накладено арешт.

Вважає, що автомобіль ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_1 належить йому на праві власності, відповідач ніколи ніяких претензій йому не пред`являла, гроші були отримані нею у повному обсязі, він вільно користувався автомобілем і його право власності відповідач не оспорювала.

На підставі викладеного, просив визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений між ним та ОСОБА_2 на автомобіль ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває на обліку у ВРЕР міста Краматорська при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області з 03 липня 2007 року.

10 лютого 2020 року рішенням Краматорського міського суду Донецької області у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 лютого 2020 року та направити справу на розгляд Краматорського міського суду Донецької області.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно не прийняв до уваги акт прийому-передачі транспортного засобу та неможливість на той час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на те, що при укладенні договору сторони не дотрималися форми договору, не здійснили перереєстрацію автомобіля протягом десяти днів після його придбання, зазначає про необґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача. Просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 і залишити рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 лютого 2020 року без змін.

Відповідачем ОСОБА_2 , третьою особою Краматорським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області письмові відзиви на апеляційну скаргу позивача на час розгляду справи не надані.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та представники третіх осіб АТ КБ «Приватбанк» та Краматорського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Судову повістку - повідомлення про розгляд справи 16 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 отримав 03 серпня 2020 року (а.с. 110), відповідач ОСОБА_2 04 серпня 2020 року (а.с. 109), третя особа АТ КБ «Приватбанк» - 04 серпня 2020 року (а.с. 112) та Краматорський МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області 04 серпня 2020 року (а.с. 111), що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення.

Від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату з посиланням на Постанову КМУ "Про запобігання поширенню на території України COVID-19" від 11 березня 2020 року № 211 (а.с. 114).

Від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшло клопотання про підтримку відзиву на апеляційну скаргу та розгляд справи у його відсутність (а.с. 118 ).

Про причини неявки у судове засідання 16 вересня 2020 року відповідач ОСОБА_2 та представник третьої особи Краматорського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області не повідомили.

Розглядаючи клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, апеляційний суд бере до уваги, що справа до розгляду призначалась неодноразово на 27 травня 2020 року, 24 червня 2020 року, 29 липня 2020 року та 16 вересня 2020 року та кожного разу відкладалась за клопотаннями позивача з посиланням на Постанову КМУ "Про запобігання поширенню на території України COVID-19" від 11 березня 2020 року № 211 (а.с. 89,104, ).

Дійсно, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 343 від 04 травня 2020 року «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» у чинній редакції на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12 березня 2020 року по 22 травня 2020 року (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин. Крім того, відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04 травня 2020 року № 343 дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією. Зокрема, дозволено: з 22 травня 2020 року регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні.

Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

Враховуючи неодноразові відкладення судових засідань та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача, відповідача та представників третіх осіб, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на ті обставини, що спірний автомобіль був переданий позивачу відповідачем за що остання отримала грошові кошти, не можна вважати, що договір купівлі-продажу між сторонами відбувся з дотриманням вимог законодавства, яке встановлює особливий порядок укладання договорів відчуження щодо транспортних засобів. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 є власницею транспортного засобу ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого РЕВ-13МРВ м. Краматорськ УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, 03 липня 2007 року (а.с. 3).

19 вересня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено письмовий договір купівлі-продажу, оформлено розписку про отримання грошових коштів у сумі 30 000 грн. та акт прийому передачі транспортного засобу ВАЗ 21101, 2007 року випуску, синього кольору, тип ТЗ - легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 9, 10, 11).

19 вересня 2012 року від імені ОСОБА_2 видано нотаріально посвідчену довіреність, якою ОСОБА_1 уповноважено керувати спірним транспортним засобом, надано право зняти його з обліку для продажу (а.с. 7, 8).

Сторонами не заперечувалося, що укладений між ними договір процедуру нотаріального посвідчення не проходив, державна реєстрація змін власника рухомого майна після складання такої розписки та передання транспортного засобу проведена також не була.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За змістом ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена чинним на час виникнення правовідносин між сторонами Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388.

Відповідно до п.1 Порядку встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок чи моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень (п.2 Порядку).

У пункті 3 Порядку зазначено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що особи, які порушують цей Порядок, несуть відповідальність згідно із законом.

Пунктом 6 Порядку визначено, що транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно - екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції.

Згідно п. 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Пунктом 8 Порядку передбачено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін`юстом, Мінпромполітики, закон Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність цьому конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

В абзаці 2 п.8 Порядку наведено перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, якими є: довідка-рахунок, договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби, копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб, митна декларація, акт про проведений аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків (абз.5 п.8 Порядку).

Таким чином, зазначеним Порядком встановлено спеціальний порядок державної реєстрації (перереєстрації) транспортних засобів, обов`язок власників чи їх представників зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання), що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів, сплату власниками передбачених законодавством податків, а також внесення в установленому порядку платежів за огляд транспортних засобів, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

За таких обставин, договір купівлі-продажу автомобіля між сторонами в даній справі підлягав укладенню не лише в письмовій формі, а у формі, визначеній в абзаці 2 п.8 Порядку, та наступній державній реєстрації.

Незважаючи на те, що наданий позивачем договір купівлі-продажу транспортного засобу, вчинений у письмовій формі, у ньому є підписи двох сторін продавця і покупця, проте він не засвідчений підписом відповідної посадової особи, не скріплений печаткою, тому не може вважатись таким, який би містив усі істотні умови, необхідні для чинності такого договору, у встановленому порядку позивач не зареєстрував його за собою.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно із ст. 210 та ст. 640 ЦК України, не вважається вчиненим правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Суду не було надано на підтвердження укладення правочину жодного з документів, передбачених п. 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року.

Договір підписаний сторонами у справі не засвідчений нотаріально і не є документом, на підставі якого здійснюється державна реєстрація транспортного засобу, що підтверджує правомірність його придбання.

Позивачем фактично не доведено допустимими і належними доказами законні підстави набуття ним права власності на спірний автомобіль, на які він посилається, а відсутність державної реєстрації переходу права власності на даний автомобіль, яка є обов`язковою в даному випадку, дає підстави для висновку, що договір купівлі-продажу автомобіля не є вчиненим.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, ухвалив рішення, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги акт прийому-передачі транспортного засобу та неможливість на той час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля підлягають відхиленню з наведеного вище обґрунтування.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що спірний автомобіль у власність позивача не переходив, оскільки така передача не була оформлена у встановленому законом порядку.

При цьому сам по собі договір купівлі-продажу від 19 вересня 2012 року вчинений у простій письмовій формі, без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у вищезазначеному порядку не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до покупця.

Аналогічних висновкивикладені у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 331/3792/18 (провадження № 61-8572св19) та від 30 жовтня 2019 року у справі № 683/2694/16-ц (провадження № 61-17988св18).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, судові витрати позивача, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2020 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: Т.В. Космачевська

О.І. Корчиста