Справа № 541/559/19
Провадження №2/541/28/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 лютого 2020 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області

в складі: головуючої судді - Куцин В. М.,

секретаря судових засідань Євдокимової Н. Ю.,

з участю представника відповідача адвоката Сидоренка Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргород справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

До Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою звернулося Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору без номеру від 02.11.2013 укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» за яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Просив стягнути із ОСОБА_1 станом на 06.02.2019 заборгованість в сумі 20082,31 грн., з яких: 8577,49 грн. заборгованість за тілом кредита, 3338,06 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита, 0,00 грн. заборгованість за нарахованим відсотками, 5784,27 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 950,00 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 932,49 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати в розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20.03.2019 року справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення (викликом) сторін, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення вказаної ухвали на подання до суду відзиву на позовну заяву та роз`яснено право та порядок такого подання.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15.04.2019 року вищезазначену справу по клопотанню відповідача ОСОБА_1 постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву вважав поданий позов безпідставним, необґрунтованим та таким що не підлягає до задоволення. На обґрунтування зазначав, що із наданих до суду документів вбачається, що 02.11.2013 при оформленні «Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг» він взагалі не мав наміру отримувати кредитну картку та кредит на неї, оскільки додана до позову копія анкети не містить жодних відомостей про намір отримати картку, а також не зазначено її тип, строк дії та бажаний розмір ліміту кредитування, тобто розділ анкети не містить жодної інформації про отримання кредиту. Він ніколи не користувався кредитним коштами, отримана ним картка для виплат використовувалась виключно для отримання пенсії по втраті годувальника та в подальшому стипендії, проте в серпні 2018 року йому почали надходити листи від позивача про наявність кредитної заборгованості по картці «Універсальна». При зверненні до працівників банку він отримав відповідь, що банк встановив кредитний ліміт, який потім збільшив, внаслідок чого починаючи з 03.03.2018 невідомою особою проводилися операції по його картці, в тому числі переведення коштів на іншу картку за допомогою спеціального сервісу. Про вказані шахрайські дії відповідач звернувся до працівників поліції з заявою, яка внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000788 від 10.10.2018. Досудове розслідування в даному кримінальному провадженні, де він визнаний потерпілим, на даний час триває.

Одночасно зазначав, що він не підписував анкету-заяву з встановленим лімітом кредитування, не отримував пам`ятку клієнта, що містить в тому числі тарифи та основні умови обслуговування та кредитування, про що в анкеті заяві передбачена відмітка, та умови і правила надання банківських послуг, таким чином він не укладав з позивачем кредитний договір, оскільки відсутня згода сторін щодо усіх його істотних умов.

З приводу штрафів зазначав, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час згідно з цими умовами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно ст. 549 КПК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України. Аналогічна правова позиція висловлена ВСУ у постанові від 21.10.2015 № 6-2003цс15.

Стосовно не надання позивачем обґрунтованого розрахунку заборгованості відповідач звертав увагу, що ні позовна заява ні доданий до позову розрахунок не містить обґрунтування шляху формування (формули) та розрахунку такого розміру заборгованості за тілом кредита, а також нарахованої пені та штрафів. При цьому жодного доказу отримання ним кредиту в будь-якому розмірі, а також зарахування коштів на його погашення позивачем не надано, тобто зазначена у розрахунку інформація не підтверджується належними доказами. У зв`язку з вищенаведеним просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

У направленій позивачем відповіді на відзив щодо форми кредитного договору зазначено, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Тобто, підписавши заяву банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Отже, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг.

З приводу ознайомлення відповідача з умовами кредитування позивач вважає, щопозивачем надана до суду копія анкети-заяви від 02.11.2013 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. З копії анкети-заяви вбачається, що відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що: « Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку...Я зобов`язуюся виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку. Крім того, згідно довідки про видачу кредитних карт (додається) Відповідач отримав кредитну карту № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня місяця 07.2018 року.

Щодо посилання відповідача на заволодіння коштами з картки шахрайським шляхом у відповіді на відзив зазначено, що держатель платіжної картки зобов`язаний зберігати платіжну картку та інформацію, яка дає змогу користуватися нею (у тому числі ПІН), контролювати рух коштів за своїм картрахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися держателем. Клієнт чи її держатель має негайно повідомити банк про втрату платіжної картки в порядку, передбаченому договором, в іншому разі емітент не несе відповідальності за переказ коштів, ініційований за допомогою цієї платіжної картки, до отримання такого повідомлення. Таким чином до повідомлення банку про постановку карти в СТОП-ЛИСТ платіжної системи, способом обумовленим договором, відповідальність за операції, ініційовані за допомогою платіжної картки несе її держатель. Оскільки відповідач не подавав заяву до Банку про постановку карти в стоп-лист платіжної системи, згідно п. 1.1.5.29 кредитного договору, а тому несе повну відповідальність за операції проведені з картою. Відповідач у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку, якщо такі особи будуть виявлені. Одночасно, до суду не надана інформація щодо результатів розслідування кримінального провадження №00000788 від 10.10.2018 року, на даний час не встановлено винних осіб.

Позивач на заперечення відповідача щодо наданого банком розрахунку заборгованості звертав увагу, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. З цих підстав надали виписку по рахунку, оскільки банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-бухгалтерська експертиза з метою з`ясування питання наявності або відсутності заборгованості відповідача за кредитним договором не проводилась, а тому підстави вважати даний розрахунок заборгованості неналежним доказом відсутні.

Враховуючи вищевикладене просили суд задовольнити позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.

У викладених запереченнях на відповідь на відзив відповідач додатково зазначав, що 02.11.2013 при оформлені анкети-заяви йому було 17 років, тобто він не мав повної цивільної дієздатності і не мав права укладати кредитні договори. Твердження позивача про те, що при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору є безпідставним, оскільки згода сторін щодо усіх його істотних умов, в т.ч. таких як сума кредиту та строк кредитування, була відсутня. Посилання позивача на те, що відповідач несе повну відповідальність за операції, проведені з картою, оскільки не подавав заяви до Банку про постановку карти в стоп-лист платіжної системи а до цього відповідальність за операції, ініційовані за допомогою платіжної картки несе її держатель, є безпідставним, тому що він не втрачав картку і підстав для постановки її в стоп-лист платіжної системи не було. Позивачем не надано суду доказів того, що гроші з рахунку були перераховані за допомогою платіжної картки, а не за допомогою інших способів, розроблених позивачем, який при цьому знімає з себе відповідальність за незабезпечення належного рівня безпеки при їх використанні.

Крім того, відповідач зазначав, що надані позивачем докази викликають сумнів у їх достовірності, зокрема повідомлення про строк дії картки, підписане представником позивача, не містить інформації на підставі яких нормативних актів та міркувань строк дії картки був встановлений 4 роки і 9 місяців.

Позивачем направлено пояснення на заперечення відповідача, відповідно до яких додатково зазначено, що згідно укладеного договору банком відкрито відповідачу банківський рахунок з встановленням дебетово кредитної схеми, з початковим встановленим кредитним лімітом в розмірі 0 грн. Згідно виписки по картрахунку вбачається, що до 03.03.2018 відповідач користувався лише власними коштами, а банком відкрито рахунок з нульовим кредитним лімітом, що не суперечить чинному законодавству, адже особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років мають право самостійно укладати договори про відкриття банківських рахунків. Можливість збільшення кредитного рахунку банком передбачений умовами договору. Позивач звертав увагу суду, що саме відповідачем були порушені умови договору, за яким клієнт зобов`язався негайно інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати картки, сім-карти мобільного телефону, ПІНу, стікеру PayPass. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач звернувся до банку у передбачений договором строк для оскарження операцій, проведених з картою.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с. 35).

Представник відповідача Сидоренко Ю.В. в судовому засіданні вважав, що позов задоволенню не підлягає з підстав викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Відповідач ОСОБА_1 підтримав думку свого представника. Зазначав, що позовні вимоги він не визнає, оскільки відповідно до анкети-заяви яка приєднана до позову він отримував соціальну допомогу у зв`язку із втратою годувальника.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997 р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Судом встановлено, що в поданій позовній заяві позивач на обґрунтування позовних вимог вказує, що ОСОБА_1 відповідач за позовом звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав анкету заяву без номеру від 02.11.2013 року згідно якої отримав кредит у розмірі 3500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті www.privatbank.ua. та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Згідно з наданим банком розрахунком, у зв`язку з тим, що відповідач зобов`язання по погашенню кредиту не виконує, станом на 06.02.2019 виникла заборгованість 20082,31 грн., з яких: 8577,49 грн. заборгованість за тілом кредита, 3338,06 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита, 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 5784,27 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 950,00 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 932,49 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати в розмірі 1921,00 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Виходячи з положень ч. 1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір і процентів, їх розмір визначається на рівні облікової вставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за пенею, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02 листопада 2013 року, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи Банку», які розміщені на банківському сайті: www.privatbank.ua., як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці тарифи та витяг з Умов і правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Одночасно, безпідставними є посилання позивача на стягнення штрафу (фіксованої частини та процентної складової) відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, як складової заборгованості по кредитному договору, оскільки додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг взагалі не містять зазначеного пункту. Більше того, приєднані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг не відповідають Умовам та правилам на які посилається позивач в позові.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua.) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин 02.11.2013) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15.03.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін, скріпленої їхніми підписами, про сплату процентів за користування кредитними коштами, штрафів, пені та комісії за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору та щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Одночасно судом встановлено, що долучена до матеріалів справианкета-заява від 02.11.2013 року підписана відповідачем ОСОБА_1 не містить даних про узгодження сторонами умов щодо отримання останнім послуги у вигляді кредиту та інших істотних умов кредитного договору, в тому числі даних яка саме картка видана відповідачу, не зазначений розмір кредитного ліміту та дані, що ОСОБА_1 ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, а наявні лише відомості про особу та варіанти карток. Тобто сторони не дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору, а відповідно кредитний договір між ними не укладений (а.с. 8).

Наявні у справі «Умови та правила надання банківських послуг» та витяг з тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», які долучені банком до позовної заяви, та на які посилається позивач не містять підпису позичальника ОСОБА_1 (а.с.8-32).

Такі умови/правила/тарифи не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки вони не містять домовленості сторін щодо встановлення розміру кредиту, терміну його повернення, розміру та підстав нарахування відсотків, комісій, штрафу та пені. В доданій до позовної заяви анкеті-заяві від 02.11.2013 року не вказані вищевказані істотні умови договору.

А тому доводи позивача стосовно наявності у АТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 кредитних правовідносин, з посиланням на укладення договору б/н від 02.11.2013 року та ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви є неспроможними і ніяким чином не підтверджуються.

Крім того, відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір б/н за яким було надано кредитну картку № НОМЕР_1 , дата відкриття 17.07.2014, термін дії 07.2018 (а.с. 109).

В той час як анкета-заява ОСОБА_1 про отримання банківських послуг, що міститься в матеріалах справи датована 02.11.2013.

Одночасно, відповідно до виписки по рахункам АТ КБ «Приватбанк» номер основної карти зазначений: 0849223 (а.с.110-111).

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

В свою чергу, згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із положеннями ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене суд не знаходить передбачених законом та підтверджених доказами підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, оскільки позивачем не надано ніяких доказів у розумінні ст. 76-81 ЦПК України щодо укладення оспорюваного кредитного договору без номеру від 02.11.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи ту обставину, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, судовий збір на користь позивача на підставі ст.141 ЦПК України не стягується.

Керуючись ст. ст. 5, 10, 12, 13, 263, 264, 265, 266, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про стягнення із ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору без номеру від 02.11.2013 року в сумі 20082 (двадцять тисяч вісімдесят дві) гривні 31 копійка станом на 06.02.2019 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. п. 15 п. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Повне судове рішення складено 22 лютого 2020 року.

Суддя: В. М. Куцин