Справа № 222/541/20
Провадження № 2/222/225/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року смт. Нікольське

Володарський районний суд Донецької області в складі: головуючого судді Вайновської О.Є., секретаря судового засідання Гранкіної О.В., за участі позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки адвоката Харитонової Г.Л., представника третьої особи Органу опіки та піклування Малоянисольської сільської ради Нікольського району Донецької області Патріча М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Малоянисольської сільської ради Нікольського району Донецької області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Малоянисольської сільської ради Нікольського району Донецької області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з часу припинення шлюбних відносин з відповідачем в березні 2016 року, останній ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно доньок, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, чим порушує права дітей на достатній для їх фізичного, інтелектуального, культурного розвитку рівень життя.

Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 30.04.2020 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

25.05.2002 року відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечуючи проти позову, зазначив, що любить дітей, має намір та бажає брати участь у їх житті, піклуватися про їх фізичний, інтелектуальний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, проте позивачка перешкоджає йому у цьому: уникає зустрічей, не відповідає на телефонні дзвінки та інш.. На теперішній час він перебуває за межами України та у зв`язку з введенням карантину позбавлений можливості прибути до судового засідання. Просив відмовити у позові.

18.06.2020 року позивачка надала відповідь на відзив, в якому просила критично поставитися до доводів відповідача, зазначених у відзиві, оскільки вони не підтверджені жодними доказами.

Крім того, позивачка подала заяву про виклик свідків.

Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 18.06.2020 року строк проведення підготовчого судового засідання продовжено на 30 днів для отримання висновку в порядку ст.19 СК України, задоволено клопотання позивачки про виклик свідків.

03.07.2002 року відповідач подав заперечення на відповідь на відзив ОСОБА_1 , в яких наполягав на тому, що позивачка перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми хоча б телефоном, оскільки на теперішній час він перебуває за межами України, тим що не відповідає на його дзвінки. Він в свою чергу, ніколи не перешкоджав позивачці, як вона зазначає, вивозу дітей для оздоровлення, бо вона до нього навіть не зверталась. Щодо наявної заборгованості з аліментів, то вона виникла у зв`язку з тимчасовими труднощами, а не внаслідок злісного ухилення від їх сплати, проте, не дивлячись на це, він сплачує аліменти дітям, навіть у підвищеному, за позовом позивачки, розмірі.

08.07.2020 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до розгляду.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, пояснила, що сімейні відносини з відповідачем не склалися, з березня 2016 року проживають окремо, хоча шлюб розірвано в 2017 році. Відповідач не бере участі у вихованні та розвитку дітей, жодним чином не піклується їх здоров`ям та життям. Крім того, мав місце випадок, коли відповідач зустрів її з дітьми на вулиці, перебуваючи у нетверезому стані, став лаятися, хапати її та дітей. Доньки дуже злякалися, плакали. З допомогою сусідів їм вдалося піти додому. Після отриманого стресу, діти стали бояться батька, переживали чи не прийде він знову, і вона була змушена звернутися за допомогою психолога. Проведенні тестування показали негативне ставлення дітей до батька, дітям рекомендовано уникати контакту між ним. Проте, батько жодним чином не іде на контакт з дітьми, не приїздить, не телефонує і взагалі жодним чином не бере участі у їх житті, і це не пов`язано з перешкодами з боку позивачки. Навіть коли ОСОБА_1 намагалася отримати від нього дозвіл на виїзд дітей за кордон, відповіді не отримала. Просила взяти до уваги всі надані нею докази, відхиливши доводи відповідача, та ухвалити рішення про задоволення позову.

Представник позивачки адвокат Харитонова Г.Л. в судовому засіданні вимоги позовної заяви ОСОБА_1 підтримала, пояснила, що ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно своїх неповнолітніх доньок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Крім того, своєю поведінкою він наніс дітям психологічну травму, у зв`язку з чим діти не захищені від агресії батька. Додала, що ОСОБА_2 надавався шанс змінити ставлення до виконання своїх батьківських образків, коли позивачці вже було відмовлено у позбавлення відповідача батьківських прав, однак належних висновків він не зробив. Вважаючи позов обґрунтованим, просила його задовольнити.

Відповідач до судового засідання не з`явився, заявив про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи Малоянисольської сільської ради Нікольського району Донецької області Патріча М.В. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, з огляду на ухилення батька від виконання батьківських обов`язків.

Представник третьої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради в судове засідання не з`явився, надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Заслухавши позивачку та її представника, представника третьої особи, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення за наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження, виданими Орджонікідзевським відділом ДРАЦС Маріупольського МУЮ у Донецькій області, актові запис №1132 від 21.11.2012 року, №663 від 06.08.2014 року, відповідно (а.с.12,13).

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 03.04.2017 року рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області (а.с.14).

Неповнолітні ОСОБА_9 2012 р. народження, ОСОБА_10 , 2014 року народження, проживають з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.43).

З ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 2500,00 грн щомісячно на кожну дитину, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття (а.с.15-18) .

Довідка про розмір заборгованості з аліментів позивачкою не надана, проте, з матеріалів справи вбачається, що 05.02.2020 року за заявою ОСОБА_1 від 04.02.2002 року внесені відомості до ЄРДР за №0000044 за ознаками ч.1 ст.164 КК України за фактом умисного ухилення ОСОБА_2 від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, відомості про відповідача містяться в реєстрі боржників (а.с.51-55).

За інформацією «ЦПМСД №5 м. Маріуполя» КНП Маріупольської міської ради, неповнолітні ОСОБА_9 , 2012 р. народження, ОСОБА_10 , 2014 р. народження, перебувають під наглядом амбулаторії №7. Забезпеченням лікування та оздоровленням дітей займається матір ОСОБА_1 , батько до медичних закладів не звертався (а.с.37), неповнолітнім ОСОБА_9 , 2012 р. народження, ОСОБА_10 , 2014 р. народження, рекомендовано оздоровлення (а.с.30-32).

В січні та вересні 2019 року ОСОБА_1 зверталася з письмовою заявою до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд ОСОБА_9 , 2012 р. народження, ОСОБА_10 , 2014 р. народження, за межі України для оздоровлення, духовного та інтелектуального розвитку (а.с.26-29). Вказані звернення залишилися без відповіді з боку відповідача.

За психолого-педагогічною характеристикою КДНЗ «Ясла-садок №119», ОСОБА_9 , 2012 р. народження, ОСОБА_10 , 2014 р. народження, відвідували дошкільний заклад, вихованням та розвитком дітей займається лише матір ОСОБА_1 , батько ОСОБА_2 в дитячому садочку не з`являвся (а.с.38, 39, 40).

В психолого-педагогічній характеристиці ОСОБА_9 , 2012 р. народження, наданій Маріупольською ЗОШ І-ІІІ ступенів №10 Маріупольської міської ради Донецької області, зазначено, що саме ОСОБА_1 приймає активну участь у вихованні дитини, батько ОСОБА_2 успіхами не цікавиться, батьківські збори не відвідує, контакт з вчителем не підтримує. За час навчання в школі не з`являвся (а.с.41).

ОСОБА_1 за місцем роботи та місцем проживання характеризується позитивно (а.с.128, 42), матеріально-побутові умови за місцем проживання позивачки та її неповнолітніх дітей забезпечені (а.с.44).

Допитані під час розгляду справи свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 пояснили, що позивачка з 2016 року проживає з доньками, піклується про них, приділяє багато уваги їх здоров`ю та вихованню, культурному розвитку. Діти відвідують заклади дошкільної освіти та школу. Охарактеризували позивачку як турботливу матір. Також зазначили, що в липні 2018 року стали свідками подій, коли, як пізніше стало відомо, колишній чоловік позивачки та батько їх дітей, прийшов до подвір`я будинку, де проживає позивачка з дітьми, та вчинив скандал, в ході якого виражався на адресу позивачки нецензурною лайкою, хватав її за руки. Причину такої поведінки свідки, які є сусідами позивачки, зрозуміти не змогли, як і ціль візиту. Вимог про бажання спілкуватися з дітьми чи претензій про перешкоди з боку позивачки не висловлював. Додали, що ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння, поводив себе агресивно, чим злякав дітей, які плакали та ховались за матір.

Свідок ОСОБА_15 своїми показаннями також підтвердила, що до того як ОСОБА_2 влаштував сварку з ОСОБА_1 при дітях та при сусідах, він приходив до дитячого садка та просив поспілкуватися з дітьми, але з огляду на те, що він був дуже збуджений, почав з`ясовувати стосунки з робітниками дитячого садка, йому було відмовлено.

Крім того, на підтвердження своїх доводів, щодо спричинення неповнолітнім дітям психологічної травми з боку відповідача, позивачкою було надано суду первинне психологічне дослідження ОСОБА_9 , 2012 р. народження, від 28.10.2018 року, та ОСОБА_10 , 2014 р. народження, від 29.10.2018 року (а.с.33-34, 35-36). За його висновками, у ОСОБА_9 , 2012 р. народження, наявні психотравмуючі переживання пов`язані з особою батька; у ОСОБА_10 , 2014 р. народження, наявні неприязні стосунки до батька; рекомендовано ізолювати дітей від впливу батька.

Згодом, ІНФОРМАЦІЯ_5 , було складено психологічний висновок ОСОБА_9 , 2012 р. народження, в тому числі, по відношенню до батька, згідно якого дитина продовжує сприймати батька з долею негатива, проте, за відсутності в її житті батька негативне відношення поступово заміщується на нейтральне (а.с.120-123).

Згідно психологічного висновку ОСОБА_10 , 2014 р. народження, від 22.06.2020 року, у дитини стійкі, яскраво виражені неприязні стосунки до батька, не дивлячись на те, що останні півтора роки вони не спілкуються(а.с.124-127).

І в першому, і в другому випадку, психологом рекомендовано ізолювати дітей від батька.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 підтвердив надані ним психологічні висновки відносно неповнолітніх ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , пояснив методику дослідження.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що

займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За статтею 9 держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

У справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Згідно висновків третіх осіб (а.с.99,165-167), органи опіки та піклування дійшли висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх ОСОБА_9 , 2012 року народження, ОСОБА_10 , 2014 року народження, з огляду на свідоме, протягом тривалого часу ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Вказані висновки ґрунтуються на певних фактах, що свідчать про ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків відносно своїх малолітніх дітей, проте, для суду вони не є вирішальними, а носять рекомендаційний характер, а тому оцінюються сукупності з іншими доказами.

При прийнятті рішення суд також враховує, що рішенням Володарського районного суду Донецької області від 12.02.2018 року, яке набрало законної сили 10.05.2018 року, ОСОБА_1 було відмовлено в позові про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно

неповнолітніх дітей ОСОБА_9 , 2012 р. народження, ОСОБА_10 , 2014 р. народження, з огляду на те, що це є крайнім заходом, а судом не встановлено будь-якої винної поведінки батька по відношенню до своїх дітей. При цьому, відповідача попереджено про зміну ставлення до своїх батьківських обов`язків, оскільки ухилення від їх виконання мало місце.

Таким чином, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, дослідивши кожний доказ з точки зору його належності та допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 продовжує ухилятися від виконання батьківських обов`язків відносно своїх доньок, не бере участі в їх житті, вихованні, з метою їх гармонійного розвитку як особистостей, що не відповідає інтересам дітей. Таким чином, відповідач не змінив свого ставлення до батьківських обов`язків, будучи попередженим судом про таку необхідність, що, на думку суду, свідчить про його свідоме нехтування своїми обов`язками. Крім того, судом встановлено, що діями відповідача неповнолітнім дітям спричинено психологічну травму, в результаті чого у них виникло негативне ставлення до батька та навіть неприязні стосунки.

За таких обставин, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітніх ОСОБА_9 , 2012 року народження, ОСОБА_10 , 2014 року народження, оскільки він тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вважає, що це відповідатимемо інтересам дітей.

При цьому, суд не приймає доводи відповідача про наявність перешкод у виконання ним своїх батьківських обов`язків з боку позиваки, оскільки вони не підтверджені жодними доказами.

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про позбавлення батьківських прав, суд, вважає необхідним роз`яснити відповідачу, що за відсутності обставин, що стали підставою для позбавлення його батьківських прав, вони можуть бути поновлені в судовому порядку.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд, відповідно до ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн, понесені нею при зверненні до суду з позовом, а також, відповідно до ч.8 вказаної статті, визначає дату судового засідання для ухвалення додаткового рішення з питань понесених позивачкою витрат на правову допомогу, оскільки про це заявлено до закінчення судових дебатів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 164, 169 СК України, положеннями Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.ст. 4, 13, 19, 76-82, 141, 258-259, 263-265, 268, 270, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Малоянисольської сільської ради Нікольського району Донецької області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради про позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відносно неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Повний текст рішення складено 28.09.2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького

апеляційного суду через Володарський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.Є. Вайновська