15.09.2020 Справа № 940/1148/20
Провадження по справі № 6/940/43/20
УХВАЛА

Іменем України

15 вересня 2020 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді : Косович Т.П.

при секретарі : Романовській Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві подання державного виконавця Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу ОСОБА_1 ,

встановив:

Державний виконавець Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Логвинюк Я.М. звернулася до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу боржнику ОСОБА_1 , посилаючись на те, що у Тетіївському районному відділі ДВС на виконанні знаходиться виконавче провадження № 62792550 по примусовому виконанню виконавчого листа Тетіївського районного суду Київської області № 1-кп/380/17/19 від 11.05.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3500 гривень матеріальної та 10000 гривень моральної шкоди, від виконання якого боржник ухиляється.

Перевіркою майнового стану боржника встановлено, що у ОСОБА_1 відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

На даний час боржником не вчинено дій, спрямованих на виконання рішення суду, матеріальна та моральна шкода не відшкодована, що і стало підставою для звернення до суду із вказаним поданням.

Державний виконавець Логвинюк Я.М. в судове засідання не прибула, до суду надала заяву про слухання справи за її відсутності, подання підтримує.

Суд, розглянувши матеріали подання, вважає, що подання задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в?їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України від 21 січня 1994 року № 3857- XII «Про порядок виїзду з України і в?їзду в Україну громадян України».

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема у таких випадках: - якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов?язання до виконання зобов?язань або розв?язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов?язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; якщо він ухиляється від виконання зобов?язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов?язань; якщо до нього подано цивільний позов до суду до закінчення провадження у справі.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню відповідно до положення ч.3 ст.12 ЦПК України. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання. При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків. Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження». Йдеться, зокрема, про те, що боржник повинен утримуватись від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з`являтися за викликом державного виконавця; письмове повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб. Тобто, ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ч.1 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно ч.3 ст.441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Таким чином законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

В судовому засіданні встановлено, що у Тетіївському районному відділі ДВС на виконанні знаходиться виконавче провадження № 62792550 по примусовому виконанню виконавчого листа Тетіївського районного суду Київської області № 1-кп/380/17/19 від 11.05.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3500 гривень матеріальної та 10000 гривень моральної шкоди

Постановою державного виконавця Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Логвинюк Я.М. від 12.08.2020 року відкрито виконавче провадження. Даною постановою зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно супровідного листа від 12.08.2020 року №12473 копія постанови була направлена боржнику ОСОБА_1 для виконання за адресою вказаною у виконавчому документі: АДРЕСА_1 .

Проте в матеріалах подання відсутнє належне підтвердження того, що боржник отримав копію даної постанови та відповідно був повідомлений про існування вищезазначеного виконавчого провадження. Наявний в матеріалах справи супровідний лист про надіслання боржникові копії постанови не може підтверджувати факт її отримання боржником без повідомлення про отримання.

Європейський суд у справі «Гочев проти Болгарії» підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, які обмежують свободу пересування наступним чином.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів. Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу. Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин. Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості. Така перевірка має, як правило, проводитися судами, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури. Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу. Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Таким чином, враховуючи те, що суду не надано доказів належного повідомлення боржника про існування виконавчого провадження № 62792550 по примусовому виконанню виконавчого листа Тетіївського районного суду Київської області № 1-кп/380/17/19 від 11.05.2019 року, матеріали справи не свідчать про те, що ОСОБА_1 умисно ухиляється від виконання зобов`язання за рішенням суду та намагається виїхати за межі України, щоб уникнути цивільно-правової відповідальності, чи вчиняє дії щодо приховання свого майна, оскільки за ним на праві власності будь-якого нерухомого майна не зареєстровано, у суду відсутні підстави для висновку про ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судом, а відтак й відсутні законні підстави для задоволення подання і тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 441, 354 ЦПК України,суд

ухвалив:

В задоволенні подання державного виконавця Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Т.П.Косович