Справа № 408/2061/20-ц
Провадження № 22-ц/810/605/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів Авалян Н. М., Карташова О.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2 ст.369 ЦПК України)

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Біловодського районного суду Луганської області від 11 серпня 2020 року, постановлену у складі судді Булгакової Г. В. 11.08.2020 у смт Біловодськ Луганської області

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 11 серпня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Не погодившись із вказаною ухвалою ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, яка мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції поспішно, а тому просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції.

Відповідачі по справі своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Розгляд справи судом апеляційної інстанції проводиться в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції та вважає його передчасним та таким, що не відповідає нормам процесуального права.

Так при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції керувався наступним. Ухвалою від 29.07.2020 позов було залишено без руху, 10.08.2020 на адресу суду на виконання вказаної ухвали надійшла заява, яка не виправляє тих недоліків, на які вказано судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

За доводами апеляційної скарги, скаржниця вважає, що судом першої інстанції поспішно постановлено ухвалу про визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у становлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною та повертається позивачеві.

Частиною 5 статті 185 ЦПК України встановлено, що суддя повертає позовну заяву та додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку для усунення недоліків.

Із матеріалів справи вбачається, що липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Біловодського районного суду Луганської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди (а.с. 1 - 8).

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 29.07.2020 року вказана позовна заява була залишена без руху, оскільки не відповідала вимогам, викладеним у ст.ст. 175, 177 ЦПК України (а.с. 20-21).

У вказаній ухвалі суд зазначив, що:

-при обґрунтуванні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 11 тисяч з кожного відповідача, позивачем не зазначено в якій валюті (грошовій одиниці) вона просить стягнути цю шкоду;

-у позовній заяві позивач повинна зазначити виклад обставин, якими обґрунтовує свої вимоги з зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини. Однак, при обґрунтуванні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди позивачем не зазначені посилання на докази, що підтверджують наявність шкоди, протиправні діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, однак позивачем не вказано, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується;

-позовна заява не містить відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору;

-позовна заява не містить перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

-позовна заява не містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

-позовна заява не містить підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

-до позовної заяви не додано копії всіх документів, що додаються до неї, для відповідачів, а надані позивачем копії не завірені належним чином, що суперечить чинному законодавству. Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Відповідно до п.5.27 Національного стандарту України уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлення документів» (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року №55 відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів: «Згідно з оригіналом», особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Встановлено, що 10.08.2020 року до Біловодського районного суду від позивача на виконання ухвали від 29.07.2020 року надійшла заява про внесення поправок до позовної заяви, у якій позивачка зазначила, що є інвалідом 2-ї групи довічно, в тому звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», з іншим позовом до ОСОБА_2 не зверталась, зазначила про відсутність судових витрат, а також про долучення документу щодо моральної шкоди з Київського інституту (а.с. 9-12).

Разом із тим, ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 11.08.2020 року на підставі ч.ч. 3, 7 ст.185 ЦПК України позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди було визнано неподаною та повернуто позивачеві (а.с. 23).

Визнаючи неподаною та повертаючи вказану позовну заяву, суд послався на те, що позивачем вимоги ухвали Біловодського районного суду Луганської області від 29.07.2020 року щодо усунення недоліків позовної заяви не виконані.

З такими висновками суду першої інстанції у повній мірі погодитись не можна з наступних підстав.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, і відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим судом.

Так, відповідно до ст.6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна як учасниця конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Не повинно бути особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки» заява № 47273/99, § 50-51, 69, «Волчі проти Франції» заява № 35787/03, § 29).

У відповідності до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вже було зазначено раніше, 10.08.2020 року до Біловодського районного суду від ОСОБА_1 на виконання ухвали від 29.07.2020 року надійшла заява про усунення недоліків, із якої вбачається, що позивачкою були прийняті заходи для виправлення недоліків позовної заяви.

На зазначене суд першої інстанції належної уваги не звернув, аналізу змісту заяви про усунення недоліків та додатків до неї не здійснив, безпідставно повернувши позовну заяву позивачці.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що в матеріалах справи взагалі відсутні докази отримання позивачкою копії ухвали суду від 29.07.2020 року щодо залишення позовної заяви без руху, що фактично унеможливлює повернення позову на підставі ч. 3 ст.185 ЦПК України без здійснення судом першої інстанції аналізу додатково наданих позивачкою матеріалів.

Згідно із п. 1.ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, згідно із п. 4.ч. 1 ст. 379 ЦПК України - порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

При таких обставинах ухвала Біловодського районного суду Луганської області від 11 серпня 2020 року підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Біловодського районного суду Луганської області від 11 серпня 2020 року скасувати та направити справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 19 жовтня 20020 року.

Головуючий І. О. Дронська

Судді Н. М. Авалян

О. Ю. Карташов