КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Мостовий Р.П.
Єдиний унікальний номер справи № 2-1704/10
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9015/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Савченка С.І., Верланова С.М.

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», особи яка не приймала участі у справі на рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У серпні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з 27 листопада 1987 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 січня 2010 року шлюб був розірваний. За час шлюбу вони спільно придбали майна на загальну суму 359 741 грн, а саме: земельні ділянки площею 0,150 га та 0,10 га, призначення яких - будівництво та обслуговування житлового будинку, що знаходиться на території Козинської селищної ради Обухівського району Київської області; автомобіль «Тойота РАВ-4», д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстровано на ім`я відповідача. Крім того, ними під час шлюбу спільними зусиллями було збудовано та введено в експлуатацію житловий будинок АДРЕСА_1 , право власності яке оформлено на відповідача.

Посилаючись на те, що після розірвання шлюбу з відповідачем вони спільної згоди щодо поділу спільного сумісного майна подружжя не досягли, просила визнати придбане ними під час шлюбу майно спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2010 року позов задоволено.

Визнано земельну ділянку площею 0,150 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться на території Козинської селищної ради, Обухівського району Київської області;

- земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться на території Козинської селищної ради, Обухівського району Київської області;

- автомобіль «Тойота РАВ-4», д.н.з. НОМЕР_1 .

- житловий будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем доведено належними та допустимими доказами придбання спірного майна під час шлюбу з відповідачем, яке в силу вимог частини першої статті 60 Сімейного Кодексу України є спільним сумісним майном подружжя.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо», особа яка не приймала участі у справі, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, і постановити нове рішення про відмову у позові. У скарзі посилається на те, що суд при постановленні рішення, вирішив питання щодо прав, інтересів та обов`язків товариства, враховуючи, той факт, що 13 квітня 2017 року ПАТ « Банк Форум» відступив товариству право вимоги за кредитним договором № 0509/07/01-СL від 13 грудня 2007 року, іпотечним договором від 13 грудня 2007 року за реєстровим № 4598к та договором поруки від 06 березня 2008 року, з урахуванням змін і доповнень до цього договору з усіма правами та обов`язками, що визначені у договорі про відступлення права вимоги, тим самим останній став новим кредитором ОСОБА_2 та іпотекодержателем майна.

Як зазначає апелянт, ні судом, ні сторонами не було підняте питання, з приводу осіб, на права та інтереси яких може вплинути оскаржуване рішення, адже майно з приводу якого тривав спір, перебувало під забороною відчуження ПАТ « Банк Форум» та було б доцільно повідомити про такі обставини та залучити у якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - іпотекодержателя такого майна . З огляду на вказані обставини, апелянт вважає, що рішення суду грубо порушено норми процесуального та матеріального права.

Постановою апеляційного суду Київської області від 20 червня 2018 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» залишено без задоволення, рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2010 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначив, що відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» визнання майна, що є предметом іпотеки спільною сумісною власністю подружжя, не є підставою для припинення іпотеки, тому внаслідок такого визнання не порушуються права ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» як іпотекодержателя.

Постановою Верховного Суду від 20 травня 2020 року постанову апеляційного суду Київської області від 20 червня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У постанові зазначено, що стаття 17 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

14 травня 2018 року Апеляційний суд Київської області постановив ухвалу про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2010 року, вважаючи, що суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки.

У той же час, постановою Апеляційного суду Київської області від 20 червня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» залишено без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2010 року - без змін. При цьому, суд апеляційної інстанції виходив з мотивів відсутності порушення прав, свобод та інтересів ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» як іпотекодержателя вирішенням спору про визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тобто, за змістом статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, ухвалення рішення, яке стосується іпотечного майна, у будь-якому випадку стосується прав та обов?язків іпотекодержателя, оскільки безумовно впливає на можливість кредитора звернути стягнення на іпотечне майно.

Крім того, суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі, лише в межах відкритого апеляційного провадження. Якщо такі обставини не підтвердяться, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги).

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

Суд апеляційної інстанції, відкриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо», вважав, що суд першої інстанції вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси, у той же час, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, дійшов висновку про те, що права та інтереси іпотекодержателя виниклим спором не порушені, що не узгоджується з наведеними нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони повідомлені про день та час розгляду справи на 13 серпня 2020 року, 15 жовтня 2020 року за адресами, наявними в матеріалах справи. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, в тому числі, через офіційний сайт Київського апеляційного суду шляхом розміщення оголошення, а відтак, відсутні підстави вважати причини неявки ОСОБА_1 поважними, неявка сторін не перешкоджає розгляду справи .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, сторони з 27 листопада 1987 року перебували у зареєстрованому шлюбі . Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 січня 2010 року шлюб був розірваний. За час шлюбу сторони спільно придбали майна на загальну суму 359 741 грн, а саме: земельні ділянки площею 0,150 га та 0,10 га, призначення яких - будівництво та обслуговування житлового будинку, що знаходиться на території Козинської селищної ради Обухівського району Київської області; автомобіль «Тойота РАВ-4», д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстровано на ім`я відповідача. Крім того, ними під час шлюбу спільними зусиллями було збудовано та введено в експлуатацію житловий будинок АДРЕСА_1 , право власності яке оформлено на відповідача.

Крім того, як видно із матеріалів справи, 13 квітня 2017 року ПАТ « Банк Форум» відступив ТОВ « Фінансова компанія «Інвест - Кредо» право вимоги за кредитним договором № 0509/07/01-СL від 13 грудня 2007 року, іпотечним договором від 13 грудня 2007 року за реєстровим № 4598к та договором поруки від 06 березня 2008 року , з урахуванням змін і доповнень до цього договору з усіма правами та обов`язками, що визначені у договорі про відступлення права вимоги, тим самим останній став новим кредитором ОСОБА_2 , та іпотекодержателем майна (т.1 а.с. 55 -68) .

Отже, ухвалення рішення, яке стосується іпотечного майна, у будь-якому випадку стосується прав та обов?язків іпотекодержателя, оскільки безумовно впливає на можливість кредитора звернути стягнення на іпотечне майно. На час ухвалення рішення таким іпотекодержателем був ПАТ « Банк Форум», на даний час іпотекодержателем є ТОВ «Фінансова компанія «Інвест -Кредо» .

Доводи апелянта, що оскаржуване рішення суду впливає на права, свободи, інтереси та (або) обов`язки іпотекодержателя, адже майно з приводу якого тривав спір, перебувало під забороною відчуження ПАТ « Банк Форум» є такими ,що заслуговують на увагу, а в даному випадку іпотекодержатель до участі у справі залучений не був.

Виходячи із засад ч.1 ст. 4 , ч.1 ст. 19 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права , чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам ,визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

За правилом статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 Сімейного Кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Як видно із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 у позовній заяві не ставила питання про розподіл майна, а навпаки просила набуте під час шлюбу майно визнати спільним майном подружжя, фактично підтвердити презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке є таким в силу закону. З огляду на вказане, обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним способом захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, відповідно до викладеної ОСОБА_1 в позові вимоги, що в силу закону є підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд першої інстанції на дану обставину не звернув уваги, а відтак прийшов до помилкового висновку про задоволення позову, при цьому фактично вирішив вказаним рішенням питання щодо прав і обов`язків особи , яка не була залучена до участі у справі, тому рішення суду не може вважатися законним і обґрунтованим, підлягає скасуванню з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369,374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», особи яка не приймала участі у справі задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2010 року скасувати. Ухвалити у справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 16 жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді