П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2020 року

м. Рівне

Справа № 566/367/20

Провадження № 22-ц/4815/1008/20

Головуючий у Млинівському міському суді

Рівненської області: суддя Бандура А.П.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду

першої інстанції: 15 год. 32 хв. 16 червня 2020 року

у смт. Млинів Рівненської області

(вступна та резолютивна частини)

Повний текст складено 26 червня 2020 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 16 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :
У квітні 2020 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Мотивуючи свої вимоги, зазначала, що вони з відповідачем від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте відповідач подав до суду заяву про розірвання шлюбу, з сім`єю не проживає, надавати грошові кошти на утримання спільної дитини в необхідному розмірі відмовляється, хоча працевлаштований і інших утриманців не має. Стверджувала, що згідно з декларацією про доходи відповідача він за 2019 рік отримав, як військовослужбовець, 149 176 гривень, за основним місцем роботи 56 402 гривень, а соціальної матеріальної допомоги 1 295 гривень, і ці грошові кошти за час спільного проживання останній витрачав на утримання сім`ї. Тому вважала за необхідне стягнути аліменти у частці від заробітку.

З наведених мотивів просила стягнути на свою користь з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у частці від заробітку (доходу) батька дитини, а саме половину заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, розпочинаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Визнаючи позов частково, відповідач просив стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі розміром 2 000 гривень або ж, якщо суд дійде переконання про стягнення аліментів в частці від заробітку, то в її 1/8 частині. ОСОБА_2 погоджувався з викладеними обставинами позову, що від подружнього життя сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , і що в місцевому суді вирішується питання щодо розірвання шлюбу. Однак, на його думку, заявлений позивачем розмір аліментів нею необґрунтований. Спростовуючи покликання про відсутність його участі в спільному господарстві, зазначав, що є учасником бойових дій та користується пільгами щодо сплати житлово-комунальних послуг, які, в т.ч. поширюються на позивача та спільну дитину. Так, сторони дійшли усної згоди про те, що саме відповідач постійно сплачує комунальні послуги за квартиру, де проживає його дружина із донькою. Розмір щомісячних платежів протягом року за житло сягає близько 1 800 3 500 гривень залежно від того, чи опалюється квартира. Крім того, стверджував, що всупереч мотивам позову, купує для доньки потрібні їй речі, зокрема, в квітні 2020 року, стільниковий телефон вартістю 4 938 гривень. Покликався на те, що матеріально допомагає батькам, з якими проживає, а також потребує грошових коштів для особистих потреб.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 16 червня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частці від заробітку (доходу) батька дитини у розмірі 1/6 заробітку (доходу) платника аліментів ОСОБА_2 , щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 840,80 гривень в дохід держави.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

При ухваленні свого рішення, суд попередньої інстанції враховував матеріальне становище платника аліментів, який працює та отримує постійний дохід у вигляді заробітної плати, відсутність відомостей про наявність у нього інших осіб, які б знаходилися на його утриманні, матеріальне становище позивачки ОСОБА_1 , яка також офіційно працевлаштована та має дохід, який перевищує доходи відповідача, а тому з огляду на принцип рівності участі батьків у вихованні та утриманні дітей та меж заявлених позовних вимог, величину прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку дійшов висновку про часткове задоволення позову в розмірі 1/6 заробітку (доходу) платника аліментів, що вважав достатнім та співмірним для забезпечення матеріального становища неповнолітньої дитини.

На рішення суду позивачем подано апеляційну скаргу, де покликалась на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в невідповідності викладених в ньому висновків обставинам справи, неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалось, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про справляння відповідачем плати за житлово-комунальні послуги, адже останнім здійснено лише декілька платежів, проте регулярно рахунку не оплачує. Щодо купівлі відповідачем стільникового телефону, то ця обставина, на переконання заявника, не звільняє його від обов`язку утримувати дитину. Також є голослівними твердження про надання відповідачем допомоги своїм батькам, оскільки їхню непрацездатність не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. На думку позивача, відповідачем жодним чином не було доведено, а судом не встановлено, що він не має фактичної можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку.

З викладених підстав просила рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким встановити аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач подану апеляційну скаргу вважав безпідставною, тому просив залишити її без задоволення, а рішення суду попередньої інстанції без змін, оскільки доказів, що спонукали б до задоволення вимог позивача, надано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом з`ясовано, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтвердженням чого є свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Млинівського районного управління юстиції Рівненської області 17 вересня 2008 року.

Спірні правовідносини виникли через те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання спільної дитини в необхідному розмірі не надає, чим порушує покладений на нього батьківський обов`язок.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.ст. 18 і 27).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Аналіз даних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ст. 182 СК України).

За змістом ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з довідкою про доходи №115.21/2-09/127 від 25 травня 2020 року ОСОБА_2 працює у філії Рівненське обласне управління Акціонерного товариства "Ощадбанк" на посаді провідного інженера і в період з 01 листопада 2019 року по 30 квітня 2020 року отримав 19 386,10 гривень доходу (а.с.38).

Відповідно до довідки про доходи №23 від 18 травня 2020 року ОСОБА_4 відповідач, працюючи інструктором ВР та К у Млинівському РТЦКСП, за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року отримав 73 066,46 гривень доходу (а.с.39).

В свою чергу, з довідки про доходи №169 від 01 червня 2020 року видно, що ОСОБА_1 , працюючи у Млинівському державному технолого-економічному коледжі на посаді головного бухгалтера, отримала 96 512,39 гривень за період з 01 грудня 2019 року по 31 травня 2020 року (а.с.57).

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років з 01 січня 2020 року в сумі 2 218 гривень, з 01 липня 2 318 гривень, з 01 грудня 2 395 гривень.

З урахуванням рівності батьківських обов`язків сума матеріального забезпечення ОСОБА_1 , що більш аніж в два рази перевищує рекомендований законодавством відповідний прожитковий мінімум, безсумнівно не порушує право дитини на гідний рівень життя та відповідає принципу якнайкращого забезпечення її інтересів.

Аліменти повинні використовуватись виключно для задоволення потреб дитини, її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку, і не можуть слугувати для безпідставного збагачення одержувача аліментів.

Повно і правильно встановивши обставини справи, застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини заробітку відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого висновку суду попередньої інстанції колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у зручний спосіб який має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що немає потреби у встановленні або ж переоцінці таких обставин як сплата батьком житлово-комунальних платежів за квартиру, де проживає мати із донькою, купівля батьком для дитини стільникового телефону, оскільки стягнутий судом розмір аліментів є більш ніж достатнім і при його визначенні є очевидним, що вимог ст.ст. 182-183 СК України порушено не було.

Щодо потреби дитини в послугах репетиторів, як про це йшлося в позовній заяві, то в разі необхідності і доведеності ці та будь-які інші додаткові витрати, можуть бути мотивом для звернення до суду з позовом в порядку ст. 185 СК України.

Тим паче, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України (ст.192 СК України).

Хоча згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це призвело до неправильного вирішення справи, але будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, надано не було, а апеляційним судом не було здобуто.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення суду без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом попередньої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 16 червня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків