Пров. №2/766/779/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Кузьміної О.І.,

за участю секретаря судового засідання Красновського В.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Снігурівський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів на дитину,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Снігурівський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів на дитину.

В позовній заяві позивач вказав, що відповідно до рішення Снігурівського районного суду та виконавчого листа по справі № 6/485/4/19 від 01.04.2019 року з нього було стягнуто аліменти на утримання двох доньок в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, щомісяця але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 03.02.2003 року. Документ набрав чинності з 21.03.2003 року.

Відповідач в 2003 році зверталась до суду щодо стягнення аліментів, але не застосовувала виконавчий лист до цього часу з власних причин.

До повідомлення з Снігурівського ВДВС про відкриття виконавчого провадження, у вересні 2019 року відповідач особисто до нього щодо сплати аліментів не зверталась, про те, що вона пред`являла його до виконання позивачу не було відомо. Натомість він самостійно сплачував аліменти весь цей період, що підтверджується квитанціями та чеками.

В даний час виконавцем накладено арешт на усе його рухоме та нерухоме майно. В результаті звернення виконавчого листа почала нараховуватись заборгованість за 5 років до часу пред`явлення виконавчого листа до виконання. За цей час Снігурівський ВДВС нараховував заборгованість в сумі 26424,77 грн. Просить звільнити його від сплати заборгованості по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 відповідно виконавчого листа №6/485/4/19, яка виникла з травня 2014 року до вересня 2019 року, в сумі 26424, 77 гривень.

14.01.2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказала, що на підставі рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21.02.2003 року судом було видано виконавчий лист від 21.02.2003 № 2-241/03 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на її користь на утримання неповнолітніх дітей. Згідно з нормами законодавства, судовий процес та відкриття виконавчого провадження за рішеннями суду супроводжується листуванням усіх сторін справи з метою їх інформуванням. Тож ОСОБА_1 було добре відомо про надання до виконання зазначеного вище виконавчого листа.

Під час листування з Головним територіальним управлінням юстиції у Миколаївській області від 17.10.2018 № П-1035/2/7-17 вона з`ясувала, що державним виконавцем Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби 29.04.2014 було винесено постанову про повернення зазначеного виконавчого листа у зв`язку з тим, що надійшла відповідна заява стягувана, однак надати більш детальну інформацію щодо виконавчого листа та копій запитуваних нею документів не має можливості, оскільки виконавче провадження 25.01.2018 було знищено. Тоді вона звернулася до Снігурівського районного суду Миколаївської області із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, яку суд задовольнив ухвалою від 14.03.2019 по справі № 485/306/19, а виконавчий лист було направлено нею до Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби для відкриття виконавчого провадження. Позивач ніколи добровільно не сплачував на її користь будь-яких коштів, не виконував зобов`язання виконавчого листа від 21.02.2003 № 2-241/03 та завжди ухилявся від сплати аліментів. Старша донька, ОСОБА_3 , здобувала одночасно дві вищі освіти в Херсонському державному університеті. Послуги з навчання за однією з них ВНЗ надавав відповідно до контракту, які вона сплатила в повному обсязі. Заборгованість по сплаті аліментів виникла до встановлення інвалідності. До того ж відповідно до довідки МСЕК позивачу протипоказана лише важка фізична праця. У зв`язку із чим просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що, на підставі рішення Снігурівського районного суду та виконавчого листа по справі № 6/485/4/19 від 01.04.2019 року з позивача було стягнуто аліменти на утримання двох доньок в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, щомісяця але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 03.02.2003 року. Документ набрав чинності з 21.03.2003 року..

Постановою державного виконавця ВП №59383111 від 20.06.2019 року було відкрито виконавче провадження про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, починаючи з 03.02.2003р.

Постановою державного виконавця ВП №59383111 від 05.09.2019 року накладено арешт на усе рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 , оскільки існує непогашена заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці і складає 46431,27грн.

Відповідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.05.2014р. по 31.12.2019р. існує заборгованість із сплати аліментів у сумі 26424,77 грн.

Встановлено, що ОСОБА_1 визнаючи в цілому свій обов`язок до сплати аліментів вважає наявною підставу для звільнення його від сплати аліментів - добровільну сплату аліментів, оскільки навчав старшу доньку та має третю групу інвалідності.

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК №543302 від 17.12.2013р. довідки до акту огляду МСЕК №405545 від 20.11.2019р. виданих ОСОБА_1 встановлена інвалідність третьої групи загальне захворювання з уродженням ОРА; протипоказання важкий фізичний труд.

Відповідно до виписки міської лікарні №4 м. Миколаєва виданої ОСОБА_1 , вбачається госпіталізація була з 11.09.2013р. по 18.09.2013р., діагноз застаріле ушкодження лівого малоберцового нерву.

Відповідно до епікризу КЗ «Херсонського обласного госпіталю інвалідів та ветеранів війни» Херсонської обласної ради №00124 від 13.01.2014р. виданого ОСОБА_1 , діагноз якого посттравматичний хронічний артрозо-артрит лівого колінного суглобу. Застарілий розрив передньої хрестоподібної зв`язки лівого колінного суглобу.

Згідно довідки про доходи №208-02.18 від 05.09.2019р. видана ОСОБА_1 , в тому, що він перебуває на обліку в головному управлінні ПФУ в Миколаївській області і отримує пенсію по інвалідності, за період з 12.12.2013р. по 31.12.2014р. складає 12000 грн. 26 коп.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Суд вважає, що предметом позову може бути самостійна матеріально-правова вимога позивача до відповідача про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, яка повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію. В свою чергу, позивачем пред`явлено вимогу про часткове звільнення його від сплати заборгованості по аліментам з посиланням на те, що визначений розмір заборгованості не відповідає дійсності та є значно меншим, враховуючи наведені ним вище обставини.

Отже, фактично, позивач оспорює розмір заборгованості по аліментам, яка є в розумінні змісту позовної заяви - самостійною матеріально-правовою вимогою, оскільки існує спір про розмір такої заборгованості, однак, позивач позовних вимог про обчислення розміру заборгованості по аліментам не заявляв, а тому звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, щодо розміру якої у нього існує спір з Державною виконавчою службою та відповідачем - суд позбавлений можливості.

Відповідно до частини 2 статті 197 Сімейного кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Відповідно, лише за наявності вищевказаних обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Зі змісту вказаних документів вбачається, що позивачу встановлено діагноз: посттравматичний хронічний артрозо-артрит лівого колінного суглобу та застарілий розрив передньої хрестоподібної зв`язки лівого колінного суглобу.

В той же час, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що діагнозоване позивачу захворювання відноситься до тяжкої хвороби, оскільки таких доказів позивачем суду надано не було.

При цьому, ч.2 ст. 197 СК України передбачає звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами лише, якщо вона виникла внаслідок його тяжкої хвороби.

Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що заборгованість у розмірі 26424,77 грн. виникла саме у зв`язку з його хворобою.

Інших правових та фактичних підстав, які б свідчили про наявність підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 26424,77 грн. суду не надано, також станом на 05.09.2019року позивач має загальну суму заборгованість у розмірі 46431,27грн.

При цьому, суд звертає увагу на те, що, розглядаючи дану цивільну справу, суд виходить з інтересів, в тому числі дітей, та повинен дотриматися балансу права платника аліментів на звільнення його від сплати заборгованості за аліментами та права дітей на утримання з боку батька.

Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ч. 7 ст. 8 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захист у дітей.

Зокрема, згідно ч.2 ст.51 Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини, тому суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами слід відмовити, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження існування передбачених ч.2 ст. 197 СК України підстав для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами.

Керуючись, Конституцією України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією ООН про права дитини, ст.ст. 7, 8, 141, 180, 197 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 89, 263-265, 273, 274, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Снігурівський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів на дитину - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Херсонського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 24.02.2020 року.

СуддяО. І. Кузьміна