"19" жовтня 2020 р.
Справа № 642/1753/20
Провадження № 2/642/838/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді: Пашнєва В.Г.,

за участю секретаря: Лісневської О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Харківська міська державна нотаріальна контора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача, - ОСОБА_2 , про визначення частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві Позивач просить суд визначити, що частка померлої ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ХР №058108 від 02 вересня 2004 становила Ѕ (одну другу), та визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на Ѕ (одну другу) частки, спадкового майна в порядку спадкування, земельної ділянки згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ХР №058108 від 02 вересня 2004.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне:

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина яка складається з житлового будинку та земельної ділянки за адресом: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є лише її донька ОСОБА_1

28-го лютого 2020 року, позивач ОСОБА_1 звернулась до Державного нотаріуса Радкевич К.В. з метою отримання свідоцтва на право власності на спадкове майно, частину домоволодіння за адресом: АДРЕСА_1 та частину приватизованої земельної ділянки на якій розташоване дане домоволодіння. Дане майно належало на праві власності спадкодавцю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частка земельної ділянки яка входить до складу спадкового майна розташована за адресом: АДРЕСА_1 , має площу 0,1 га та належала спадкодавцю згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ХР №058108 від 02 вересня 2004 року, спільно з відповідачем ОСОБА_2

Державний нотаріус Радкевич К.В 28 лютого 2020 року видала ОСОБА_1 свідоцтво на право власності на спадкове майно 1/2 частини домоволодіння за адресом: АДРЕСА_1 . У видачі свідоцтва на право власності на частку земельної ділянки, яка входить до складу спадщини та знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 , державним нотаріусом Радкевич К.В. 28 лютого 2020 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріально дії №370/02-31. Постанова вмотивована тим, що власниками земельної ділянки, яка входить до складу спадщини, є спадкодавець ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та вони є співвласниками вказаної вище земельної ділянки на праві спільної сумісної власності. За час життя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 приватизували її спільно та на момент відкриття спадщини земельна ділянка перебувала у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без виділення часток в натурі. Даний факт не дає можливості державному нотаріусу ОСОБА_4 видати відповідне свідоцтво на право власності на спадкове майно частку земельної ділянки та позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 06.04.2020 року справа призначена в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 04.08.2020 року витребувано з Другої Харківської міської нотаріальної контори нотаріуса Радкевич К.В. копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_5 .

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 10.09.2020 року закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача проти відкладення судового розгляду заперечив мотивуючи тим, що Відповідач неодноразово не з`являється за викликом суду будучи належним чином повідомленим, доказів поважності причин неявки за викликом суду жодного разу не надав. На думку представника позивача відповідач зловживає своїм процесуальним правом та затягує судовий розгляд, та просив розглядати справу без участі відповідача. Та просив задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином шляхом відправлення поштового повідомлення, за відомим місцем її реєстрації.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Таким чином повторне повідомлення про відкладення судового засідання, чи розгляд справи для отримання необхідних матеріалів для участі у засіданні є затягуванням судового розгляду.

Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача.

Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.

Третя особа Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надало суду пояснення на позовну заяву, в якому проти позову заперечував з тих мотивів, що на думку третьої особи в даному позові Позивач просить суд встановити факт який має юридичне значення, та це є несумісним з основною позовною вимогою та не може розглядатись в порядку позовного провадження.

Друга Харківська міська державна нотаріальна контора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надала суду заяву про розгляд справи без участі її представника. Від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області клопотань, заяв не надходило, причини неявки суду не повідомив.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, свідоцтвом про народження, паспортом та витягами про реєстрацію в спадковому реєстрі. Спадкову справу № 401/2019 було відкрито Другою Харківською міською державною нотаріальною конторою Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

На час смерті ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були зареєстровані та проживали за адресою АДРЕСА_1 . Будинок за даною адресою на момент смерті спадкодавця належав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних долях, по Ѕ кожному з співвласників.

Земельна ділянка для обслуговування будинку за адресою АДРЕСА_1 має площу 0,1 га та належала спадкодавцю згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ХР №058108 від 02 вересня 2004 року, спільно з відповідачем ОСОБА_2 . Співвласників на вказану земельну ділянку на момент смерті спадкодавця були двоє, - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Будь-яких змін до цього державного акта або видачі іншого державного акта не проводилося.

Отже, єдиним правовстановлюючим документом на земельну ділянку є вказаний державний акт.

Державний нотаріус Радкевич К.В Другої Харківської міської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 28 лютого 2020 року видала ОСОБА_1 свідоцтво на право власності на спадкове майно 1/2 частини домоволодіння за адресом: АДРЕСА_1 .

В оформленні права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,1 га для обслуговування жилого будинку Державним нотаріусом було відмовлено Позивачу через невизначення часток спадкодавця у правовстановлюючих документах, про що свідчіть постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.02.2020 року №370/02-31 по спадковій справі 401/2019.

Щодо пояснень у справі наданих третьою особою - Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області суд зазначає, що позовна заява не містить вимог про встановлення фактів, які мають юридичне значення, та позовна заява підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження у відповідності до вимог Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України права та обов`язки фізичної особи припиняються у момент її смерті, а тому Суд знаходить, що набути право власності в спільному майні, через невизначеність часток, Позивач не може в позасудовому порядку, оскільки співвласник земельної ділянки ОСОБА_3 померла.

За положеннями статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідност. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

В даному випадку законом встановлена саме спільна сумісна власність на спірну земельну ділянку, оскільки в державному акті на право власності на земельну ділянку не визначені частки співвласників.

Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної вільності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

За приписами ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Враховуючи, що співвласником майна, земельної ділянки згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ХР №058108 від 02 вересня 2004 року, є ОСОБА_2 , яка спільно сумісно зі спадкодавцем володіє майновими правами на спадкове майно, то ОСОБА_6 . Позивачем вірно визначено відповідачем у даній справі.

Відповідно до практики Верховного суду належними відповідачами в таких категоріях справ можуть бути інші співвласники майна, спадкоємці померлого співвласника, а у випадку відсутності таких, не прийняття або відмови від спадщини ними, - представницький орган місцевого самоврядування відповідної територіальної громади.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, «резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила Ѕ».

Разом з тим, практикою Верховного суду роз`яснено, що для захисту свого права власності самого по собі визначення часток недостатньо, тому потрібно заявляти вимогу і про визнання права власності на успадковану частку померлого співвласника спільного майна.

Враховуючи вищезазначені положення законодавства, зважаючи, що частка у земельній ділянці, яка належала померлій ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_2 на даний час не визначена, а не визначення часток не дає можливості позивачу реалізувати своє право на спадкування.

Тому суд вважає за можливе визначити частку ОСОБА_3 у спільній сумісній власності на земельну ділянку як 1/2 частки.

Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Суд не стягує з Відповідача судові витрати на користь позивача, оскільки остання зазначила, що не бажає стягувати судові витрати з відповідача.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 209, 213, 214, 215, 216 ЦПК України, ст.ст. 355, 370, 372, 392 ЦК України, ст.ст. 86, 89 ЗК України, - суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Харківська міська державна нотаріальна контора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання права власності на спадкове майно- задовольнити.

Визначити, що частка померлої ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХР№ 058108 від 02 вересня 2004, становила 1/2 ( одну другу) частини.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/ 2 частки, спадкового майна в порядку спадкування, - земельної ділянки згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХР №058108 від 02 вересня 2004, після смерті ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня оголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Г. Пашнєв