Справа № 2-з/331/7/19
УХВАЛА

про забезпечення позову

24 лютого 2020 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя

у складі: судді Антоненко М.В.

при секретарі Андрієнко С.О.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

21.02.2020 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначено, що заявник, ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 з 28 вересня 1991 року, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_1 видане 28 вересня 1991 року відділом ЗАГС Запорізького міськвиконкому.

Під час шлюбу, а саме 12.10.2007 року, ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М. 12.10. 2007 року, реєстр. № 796. Покупцем за договором зазначений чоловік ОСОБА_2 . Право власності було зареєстровано у встановленому законом порядку в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом.

На теперішній час заявнику ОСОБА_1 стало відомо, що 13.01.2020 року старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Федоровою Яною Миколаївною у виконавчому провадженні №50809460 було здійснено опис та накладено арешт та повну заборону права користування на житлову квартиру АДРЕСА_1 . За постановою стягувачем зазначене АТ «УкрСиббанк», а боржником є її чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України,

«1. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя».

Згідно ст. 70 СК України, «1. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.»

Оскільки квартиру придбано ними під час шлюбу, вона є спільною сумісною власністю подружжя, і заявниці ОСОБА_1 належить 1/2 частка в праві власності на зазначену квартиру.

Заявниця ОСОБА_1 не є боржником у виконавчому провадженні № 50809460, тому вважає, що підстав для накладення арешту на майно, частка якого належить не боржнику, а іншій особі, немає.

Як слід з заяви, заявнику ОСОБА_1 стало відомо, що державним виконавцем у виконавчому провадженні № 50809460 вчиняються дії щодо реалізації арештованої квартири АДРЕСА_1 . Зокрема, в Автоматизованій системі виконавчих проваджень наявні постанови державного виконавця Федорової Я.М. від 04.02.2020 року про передачу майна на зберігання іншому зберігачу та від 17.02.2020 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено : «1. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.» Я маю намір звернутися до суду з позовом про визнання за мною права власності на А частку квартири АДРЕСА_1 та зняття арешту з цієї частки квартири. На теперішній час позов готується до направлення до суду.

На думку заявниці продовження виконавчих дій, направлених на реалізацію арештованої квартири, може призвести до позбавлення ОСОБА_1 можливості захистити її право на частку в спільній власності подружжя. Внаслідок реалізації вищезазначеної квартири виконання рішення суду в разі задоволення її позову стане неможливим.

Відповідно до статті 149 ЦПК України, «1. Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

2. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.»

Відповідно до ст.150 ЦПК України,

«1. Позов забезпечується:

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;»

Згідно звіту про діапазон ймовірної вартості об`єкта нерухомості, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , найбільш ймовірна середньозважена ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 714 107 грн., відповідно вартість А частки квартири, яка є предметом майбутнього позову складає 357 053 грн.(ціна майбутнього позову).

Заявник ОСОБА_1 також зазначає. що передбачені ст. 154 ЦПК України підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення відсутні; до спричинення збитків відповідачам запропоноване заявником забезпечення позову не призведе.

На підставі викладеного просить суд забезпечити її позовні вимоги про визнання права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 як на частку в спільному майні подружжя та звільнення її з під арешту шляхом зупинення продажу арештованого майна.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України суд розглянув заяву про забезпечення позову без виклику осіб.

Суд вивчивши наданні письмові докази, дійшов наступних висновків.

Вивчивши доводи заяви про забезпечення позову, матеріали справи, суд вважає заяву позивача такою, що підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позов, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд відзначає, що відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-2552цс16 у постанові від 18 січня 2017 року, яка є обов`язковою для усіх суб`єктів правозастосування судів України.

Згідно із ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Всупереч зазначеним вимогам закону, подана ОСОБА_1 заява про забезпечення позову не містить:

- обґрунтувань переконливих підстав необхідності забезпечення позову та обґрунтування необхідності застосування запропонованого позивачем заходу забезпечення позову із зазначенням того, як відсутність заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду;

- зміст заяви не містить доводів, з посиланнями на докази того, що забезпечення позову необхідно здійснити саме в обраний спосіб, не наводить свої пропозиції щодо зустрічного забезпечення, а лише зазначає, що підстави для обов`язкового застосування зустрічного позову відсутні.

- заява ОСОБА_1 не містить інших відомостей, потрібних для забезпечення позову, а саме прохальна частина заяви не містить даних про те, кого саме необхідно зобов`язати зупинити продаж арештованого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, вважати неподаною та повернути її заявнику.

Повний текст ухвали складено 24 лютого 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: М.В. Антоненко