14.09.2020 Єдиний унікальний номер 205/6018/20
Провадження № 2/205/2271/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2020 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання - Далакян Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 18 жовтня 2008 р. між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Від спільного шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейні відносини між ними припинені з червня 2020 року. Син проживає з відповідачкою та знаходиться на її утриманні. На цей час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинені. Вважає їх подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливим. На підставі викладеного позивач звертається до суду з цим позовом, в якому просить розірвати шлюб укладеним між сторонами.

Позивач ОСОБА_1 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Від відповідачки надійшла заява в якій вона визнала позовні вимоги, просила позов задовольнити та проводити розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №739 (а.с. 3).

Від подружнього життя сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 , виданим Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 803 (а.с. 4).

Шлюбні відносини між сторонами припинені з серпня 2020 року, що підтверджується заявою позивача.

З урахуванням вказаних позивачем обставин, судом встановлено, що збереження шлюбу між сторонами буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення.

Подружжя спільного господарства не ведуть, мають бажання розірвати шлюб, при цьому суд враховує позицію відповідачки, яка в межах розгляду цієї справи визнала позов, не заперечує факт припинення сімейно-шлюбних відносин між подружжям.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають.

Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню.

Сторони категорично наполягають на розірванні шлюбу, що говорить про їх стійке волевиявлення на припинення сімейних відносин.

Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Приймаючи до уваги згоду відповідача на розірвання шлюбу і відсутність згоди сторін на примирення, суд вважає що причини, що спонукають сторони наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідач бажає після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем « ОСОБА_2 ».

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

Приймаючи до уваги, що подружжя стосунки не підтримує, разом тривалий час не мешкає, сумісно господарство не веде, примирення між сторонами неможливе, спору стосовно спільно нажитого майна зараз немає, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати, а відповідачці після розлучення надалі іменуватися прізвищем ОСОБА_2 (на її прохання), неповнолітня дитина за згодою сторін продовжує мешкати з матір`ю, відповідачем.

Згідно із ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладання мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

На підставі викладеного, суд вважає, що 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету, а решту 50 відсотків - стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 7, 110, 111, 112, 113, 115, 153, 157 СК України, ст. ст. 4, 5, 18, 76-81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 18 жовтня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 739, в якому є одна дитини - розірвати.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем - ОСОБА_2 .

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Новокодацькому районі м. Дніпра повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНН НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) із державного бюджету судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. згідно квитанції № 65547 від 02.08.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНН НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНН НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Відповідно до ч.2 ст. 115 Сімейного кодексу України копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.П. Терещенко