Номер провадження: 22-ц/813/4958/20
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/15997/17

Номер провадження: 22-ц/813/4958/20

Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач Комунальне підприємство «Одесміськелектротранс»,

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору 1) ОСОБА_2 , 2) Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське»,

розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське», про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної транспортним засобом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою адвоката Зуєвої Ірини Іванівни, діючої від імені Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», на рішення Приморського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Чернявської Л.М. о 11:02 годині 19 листопада 2019 року,

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» (далі - КП «ОМЕТ») на її користь грошову суму в розмірі - 34 448,66 грн., в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також усі понесені нею судові витрати.

ОСОБА_3 обґрунтовує свої вимоги тим, що 25.01.2017 року о 15 годині 35 хвилин ОСОБА_2 - водій КП «ОМЕТ», керуючи транспортним засобом марки «БАЗ АО07924», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Одесі по вул. Чорноморського козацтва не обрав безпечну дистанцію та допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який їхав попереду. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вона є власником пошкодженого автомобіля. Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.04.2017 року у справі № 504/538/17 ОСОБА_2 визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Як встановлено постановою Комінтернівського районного суду Одеської області, ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП перебував з КП «ОМЕТ» у трудових відносинах та виконував службові обов`язки. З метою з`ясування суми матеріальних збитків, вона звернулася до судового експерту Кеосака А.П., який 13.03.2017 року підготовив Висновок № 040/17 експертного авто-товарознавчого дослідження та визначив вартість матеріального збитку - 34 448,66 грн. (а. с. 2 - 4).

У судовому засіданні суду першої інстанції адвокат ОСОБА_4 , діюча від імені ОСОБА_3 , підтримала доводи та вимоги позову.

Адвокат Зуєва І.І., діюча від імені КП «ОМЕТ», у судовому засіданні суду першої інстанції заперечувала проти позову. Просила у задоволенні позову відмовити. Зазначала про необхідність відмови у задоволенні вищевказаних вимог позову до КП «ОМЕТ», оскільки КП «ОМЕТ» не є належним відповідачем у даній справі (а. с. 150 151).

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 19 листопада 2019 року вищевказані вимоги ОСОБА_3 до КП «ОМЕТ» задоволено частково.

Стягнуто з КП «ОМЕТ» на користь ОСОБА_3 грошову суму у розмірі - 34 448,66 грн., в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, стягнуто з КП «ОМЕТ» на користь ОСОБА_3 судові витрати, які складаються з оплати судової експертизи у розмірі - 1 500,00 грн. та судового збору у розмірі 640,00 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до висновку № 040/17 складеного 13.03.2017 року судового експерта Кеосак А.П. експертного авто-товарознавчого дослідження вартість матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає - 34 448,66 грн..

Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав, дане твердження викладено в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20.01.2016 року №6-2808цс15.

Вищезазначений правовий висновок був неодноразово підтриманий Верховним судом України і в інших справах, наприклад, у постановах: № 6-725цс16 від 14.08.2016 року; № 756/12292/14-ц від 26.10.2016 року; № 760/25782/14-ц від 21.12.2016 року.

Крім того, Верховний Суд також підтримується такої позиції у наступних постановах: № 553/219/16-ц від 06.02.2018 року; № 760/4117/16-ц від 07.02.2018 року; № 344/10730/15-ц від 14.02.2018 року; № 642/9163/15 від 19.02.2018 року; № 296/9478/13-ц від 12.03.2018 року; № 910/7496/17 від 15.03.2018 року; № 296/587/17 від 28.03.2018 року; № 761/30666/16-ц від 12.04.2018 року; № 753/13595/15-ц від 18.04.2018 року; № 678/20/16-ц від 25.04.2018 року; № 910/9029/17 від 27.04.2018 року; № 352/2740/14-ц від 02.05.2018 року; № 381/394/17 від 30.05.2018 року; № 541/3258/15-ц від 13.06.2018 року; № 761/34627/16-ц від 27.06.2018 року; № 750/9590/16-ц від 02.07.2018 року.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи представника відповідача про необхідність позивача звернутись до страхової компанії за відшкодуванням та відсутності підстав для стягнення з підприємства коштів в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Зазначене спростовується тим, що відповідно до статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потеплілий має право на тримання відшкодування, що реалізується шляхом подання заяви до страховика. Згідно частини 1 статті 12 ЦК України, особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд, а за частиною 2 статті 14 ЦК України, не може бути примушена до дії, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Тобто, має право, а не обв`язок.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено висновок про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

При цьому, суд першої інстанції прийняв до уваги, що розмір матеріального збитку представником відповідача не оспорювався.

За вищевказаних обставин, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі (а. с. 153 - 155).

Адвокат Зуєва І.І., діюча від імені КП «ОМЕТ», в апеляційній скарзі просить рішення Приморського районного суду міста Одеси від 19 листопада 2019 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на помилковість висновків суду першої інстанції оскільки КП «ОМЕТ» не є належним відповідачем у даній справі. Вказує на те, що особою, яка має відповідати за вищенаведеним позовом є ПрАТ СТ «Іллічівське». Посилається на висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду в обґрунтування вимог апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Іскра С.Л. згідно наявного у справі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та копію апеляційної скарги, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку (а. с. 207).

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Іскра С.Л., діюча від імені ОСОБА_3 , заперечує проти апеляційної скарги. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Рішення суду першої інстанції просить залишити без змін. Посилається на суперечності, які містить апеляційна скарга. Зазначає про неможливість застосування висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду, на які посилається апелянт в обґрунтування вимог апеляційної скарги. Інші доводи відзиву на апеляційну скаргу є відображенням висновків суду першої інстанції, встановлених судом першої інстанції обставин, про що викладено в оскаржуваному рішенні (а. с. 211 214).

Матеріали справи також містять відомості щодо отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі позивачем КП «ОМЕТ» та представником позивача адвокатом Зуєвою І.І., що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 193, 194).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за ціною позову (34 448,66 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов до неправильного вищезазначеного висновку про наявність підстав для стягнення відшкодування завданої шкоди з відповідача. Висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 22, 386, 629, 979, 980, 999, 1166, 1172, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ст. ст. 3, 5, 22, 37 Закону України «Про страхування») та процесуального (ст. ст. 42, 48, 263, 264 ЦПК України) права, з огляду на наступне.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

25.01.2017 року об 15 годин 35 хвилин ОСОБА_2 , який працював водієм КП «ОМЕТ», під час керування транспортним засобом марки «БАЗ АО7924», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Одесі по вул. Чорноморського козацтва не обрав безпечну дистанцію та допустив зіткнення з попереду їдучим автомобілем марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власницею якого є ОСОБА_3 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.04.2017 року (справа № 504/538/17) ОСОБА_2 визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн..

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу БАЗ А07924 номерний знак НОМЕР_1 застрахована ПрАТ СТ «Іллічівське».

Зазначені обставини підтверджені учасниками справи в ході судового розгляду судом першої інстанції.

Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної транспортним засобом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

За правилами частин 1, 2 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно із статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підставі статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Відповідно до вимог статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з вимогами цієї статті коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

За правилами, передбаченими статтями 979, 980, 999 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Вказані висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Як зазначалось вище, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу БАЗ А07924 номерний знак НОМЕР_1 застрахована ПрАТ СТ «Іллічівське».

Ураховуючи вищевикладене, помилковими є висновки суду першої інстанції про можливість задоволення вищенаведеного позову, з огляду на помилковість покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника - КП «ОМЕТ».

Доводи відзиву на апеляційну скаргу щодо неможливості застосування вищевикладених висновків Великої Палати Верховного Суду у даній справі є хибними, не заслуговують на увагу апеляційного суду, зводяться до невірного тлумачення норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вказаний вище висновок суду апеляційної інстанції щодо помилковості висновків суду першої інстанції про можливість задоволення вищенаведеного позову також підтверджується наступним.

У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (частина 1 статті 42 ЦПК України).

За правилами статті 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Відповідач це фізична або юридична особа, яка на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Позивачка по даній справі, скориставшись наданими їй правами, пред`явила позовні вимоги щодо стягнення майнової шкоди, які, як зазначалось вище, є такими, що не підлягають задоволенню до відповідача - КП «ОМЕТ».

З урахуванням вищенаведеного, КП «ОМЕТ» не є належним відповідачем щодо вимог позову, оскільки КП «ОМЕТ» не є особою, яка повинна відповідати за цими вимогами позову. Належним відповідачем у справі, за вищевказаного обґрунтування, є страховик, а саме - ПрАТ СТ «Іллічівське».

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції оскільки КП «ОМЕТ» не є належним відповідачем у даній справі є обґрунтованими.

Таким чином, апеляційна скарга адвоката Зуєвої І.І., діючої від імені КП «ОМЕТ», є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат.

На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь КП «ОМЕТ» документально підтверджений сплачений судовий збір за звернення до суду з апеляційною скаргою у розмірі 960 грн. (а. с. 184) пропорційно розміру задоволеним/відмовленим позовним вимогам (100%), а отже у розмірі 960 грн. = 960 грн. х 100%.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Зуєвої Ірини Іванівни, діючої від імені Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 19 листопада 2019 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське», про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної транспортним засобом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» (65007, м. Одеса, вул. Водопровідна, 1, код ЄДРПОУ - 03328497) судовий збір у сумі - 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе