печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2020 р. Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

учасники справи

позивач 1: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1

позивач 2: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2

відповідач 1: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3

відповідач 2: Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України

розглянувши матеріали позовної заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг,-

ВСТАНОВИВ:

До Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг.

Разом з тим, вказана позовна заява не може бути прийнята до її розгляду у порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з ст. 1 Господарсько процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ГПК України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Як визначено ч. 2 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Згідно з ст. 2 Господарського Кодексу України (далі - ГК України), учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Як визначено у пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ заКодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК),Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. У зв`язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що спір виник між фізичними особами-підприємцями та юридичною особою, а саме фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України щодо визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг.

Таким чином, враховуючи суб`єктний склад сторін, а також характер спірних правовідносин, даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, то у відкритті провадження слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Суддя О.В. Батрин