ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/1351/19 Номер провадження 22-ц/814/1469/20Головуючий у 1-й інстанції Должко С. Р. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.,

За участю секретаря судового засідання: Зеленської О.І.

З участю прокурора Пономаренка А.Е.

Адвоката Близнюк І.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

за апеляційною скаргою заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі відповідача Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області та в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Должко С.Р. за відсутності учасників справи., -

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

07 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, у якому ставив вимоги про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_2 .

Підстави позову вмотивовувала тим, що останній належала земельна частка (пай) площею 3,45 га Серія ПЛ №0314555 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області.

Позивач є спадкоємцем першої черги та прийняв спадщину. Інших спадкоємців не має.

Звернувшись до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по причині відсутності кадастрового номера на сертифікаті на право на земельну частку (пай).

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну ділянку площею 3,45 умовних кадастрових гектарів, згідно копії сертифіката на право на земельну частку пай серії ПЛ №0314555 від 01.12.1997 року, що розташована на території Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

короткий зміст вимог апеляційної скарги :

З рішенням не погодився заступник прокурора Полтавської області та подав апеляційну скаргу в інтересах держави в особі відповідача Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області та в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що суд не надав оцінку доказам, наданим позивачем. Заперечує проти доведеності того факту, що ОСОБА_1 має право на спадкування, оскільки пропустив строк на прийняття спадщини. Внаслідок задоволення позовних вимог порушені інтереси сільської ради, до власності якої відходить спадщина після визнання її відумерлою.

Вважає, що визнання рішенням за ОСОБА_1 права на отримання земельної частки (паю) за відсутності правових підстав, є незаконним та порушує встановлений законодавством порядок набуття прав на землю сільськогосподарського призначення та майнові інтереси держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області щодо володіння та розпорядження землею.

Також зазначає, що суд не залучив до участі у справі вказаний державний орган, який є розпорядником спірної земельної ділянки та на права і обов`язки якого може вплинути ухвалене рішення, оскільки земельна ділянка використовуються без правовстановлюючих документів на неї.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

ОСОБА_1 надав заперечення та відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вважає, що взагалі відсутні підстави для представництва інтересів держави прокурором, оскільки ним не обґрунтовані належним чином з посиланням на відповідні докази у чому саме полягають порушення прав чи інтересів держави.

Вказує на те, що ним дотриманий строк на прийняття спадщини, оскільки заява до нотаріальної контори була подана 08 липня 1997 року, що підтверджується матеріалами справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

Судом встановлено , що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після її смерті відкрилася спадщина - право на земельну частку пай, розміром 3,45 га, що розташована на території Проценківської сільської ради Зінківського району Полтавської області.

Позивач у справі є сином померлої ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб. ( а.с.5,8)

У відповідності з копією спадкової справи , 8 липня 1997 року ОСОБА_1 у строки встановлені законом подав до нотаріальної контори заяву про вступ у спадщину . ( а.с.31)

Постановою державного нотаріуса Зінківської державної нотаріальної контори від 19 жовтня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 місцевий суд дійшов висновку про те, що він є єдиним спадкоємцем та має право на спадкове майно - земельну частку, пай.

Апеляційний суд вважає висновки місцевого суду передчасними з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, зазначений кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року. За змістом пункту 4 вказаних положень ЦК України застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Спадкові правовідносини регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Спадкодавець ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до набрання чинності ЦК України, а тому в даному випадку за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі підлягають застосуванню норми ЦК Української РСР в редакції 1963 року.

Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно з частиною першою статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК Української РСР).

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (частини перша, друга статті 549 ЦК Української РСР).

Апеляційним судом встановлено , що крім ОСОБА_1 заяву про вступ у спадщину після смерті ОСОБА_2 подала її донька - ОСОБА_4 яка проживає АДРЕСА_1 .( а. с. 31 зворот), яка є належним відповідачем у справі.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Предметом спору у цій справі є визнання права на спадкове майно - право на земельну частку, пай , а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Незалучення до участі в справі належного відповідача доньки померлої ОСОБА_2 - ОСОБА_4 унеможливлює встановлення всіх обставин справи та об`єктивне вирішення спору, зокрема вирішення питання щодо частки у спадковому майні на яке має право ОСОБА_1 та інших питань.

Апеляційний суд у силу своїх процесуальних повноважень, визначених статтями 367, 374 ЦПК України, не має права на залучення на стадії апеляційного розгляду до участі у справі інших осіб, як і повноважень на скасування рішення суду з направленням справи на новий судовий розгляд. Ці недоліки не можуть бути усунені при розгляді справи апеляційним судом, у зв`язку з чим рішення місцевого суду підлягає скасуванню , з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Зазначений висновок відповідатиме правовим позиціям Верховного суду викладеним у постановах від: 25 серпня 2020 року у справі № 2-781/08 , провадження № 61-20306св19 та від 31 серпня 2020 року у справі № 279/2044/18.

мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

Позивач у справі та його представник заперечували щодо права прокурора на пред`явлення апеляційної скарги та відсутність порушень інтересів держави.

Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19) та у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) висловлено правову позицію, що Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.

Апеляційним судом встановлено , що при подачі апеляційної скарги вказані вимоги закону прокурором було дотримано, зокрема було обгрунтовано бездіяльність як відповідача у справі - Проценківської сільскої ради, так і органів деражвного земельного кадастру.

Як зазначего вище, апеляцйним судом зроблено висновок про те, що до участі в справі не було залучено належного відповідача що унеможливлює зясування фактичних обставин справи, в тому числі і щодо правового статусу спірної земельної ділянки. Доводи прокурора зводяться до тієї обставини, що земельна ділянка повинна перейти у власність територіальної громади. Без залучення дочасті в справі належних відповідачів неможливо зробити жодних висновків щодо відсутності порушень інтересів держави, в звязку з чим прокурор мав право на подачу апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи зроблений вище висновок щодо підстав для відмови в задоволенні позовних вимог , немає необхідності надавати детальну відповідь на інші доводи апеляційної скарги.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2019 року, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Судові витрати апелянта за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 1152 гривні 60 копійок, з урахуванням норм ст. 141 ЦПК України підлягають компенсації за рахунок позивача ОСОБА_1 .

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі відповідача Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області та в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області задовольнити.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Полтавської області судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 1620 грн. 54 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 вересня 2020 року.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: Т.О. Кривчун

О.В. Чумак