КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/2888/20
Провадження № 2/552/1017/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.10.2020 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретаря судового засідання Павленко Л.М.

за участю представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , відповідача за зустрічним позовом та позивача за первісним позовом ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, ОСОБА_2 про визначення частки померлої у праві спільної сумісної власності та визнання в порядку спадкування права власності та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визначення розміру обов`язкової частки в майні, що є спільною сумісною власністю та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась в Київський районний суд м. Полтави з позовом до територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, ОСОБА_2 про визначення частки померлої у праві спільної сумісної власності та визнання в порядку спадкування права власності посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , яка за час життя склала заповіт та заповідала позивачу належну їй частку житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини, проте постановою нотаріуса їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав відсутності документального підтвердження визначення частки у спільному сумісному майні подружжя. Відповідач ОСОБА_2 є чоловіком ОСОБА_5 , проте він не звернувся з заявою про прийняття спадщини. Приймаючи до уваги, що зазначену частину домоволодіння придбано в період шлюбу, то частина ОСОБА_5 в ній складає 1/10 частину, на яку просила визнати за нею право власності.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4 , територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визначення розміру обов`язкової частки в майні, що є спільною сумісною власністю , визнання права власності посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 постійно проживав зі своєю дружиною за адресою АДРЕСА_1 , вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, а тому він прийняв спадщину та має право на обов`язкову долю. Просив визначити частки 1/5 частини будинку АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 , а саме: ОСОБА_2 - 1/10 частина; ОСОБА_5 - 1/10 частина та визнати за ним право власності на 1/20 частину зазначеного домоволодіння, а всього на 3/20 частини.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 06 липня 2020 року відкрито загальне провадження у справі.

Ухвалою Київського районного суду від 14 серпня 2020 року прийнята зустрічна позовна заява ОСОБА_2 та об`єднана з первісним позовом, справа призначена до розгляду.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом підтримала позовні вимоги ОСОБА_4 та просила їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 визнала в частині визначення часток, в іншій частині не визнала, просила відмовити в їх задоволенні.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_4 не визнав, свої позовні вимоги підтримав та пояснив, що він постійно проживав зі своєю дружиною за однією адресою, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом вирішували всі питання, піклувались один про одного. Незадовго до смерті ОСОБА_5 за станом здоров`я потребувала сторонньої допомоги, яку він разом з іншими родичами їй надавав. На даний час ОСОБА_4 перешкоджає йому користуватись даним житлом, а тому він не має змоги в ньому проживати. Просив задовольнити його позовні вимоги.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовні вимоги щодо визнання права власності за ОСОБА_4 не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача - територіальної громади в особі Полтавської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, суду надано відзив на первісний позов щодо невизнання позовних вимог. Просив справу розглянути в його відсутність.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 та позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом установлено, що 27 жовтня 1956 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 .

Згідно договору купівлі-продажу від 27 грудня 2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М., ОСОБА_2 та ОСОБА_4 придбали (прийняли у власність) в рівних частках 2/5 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

За ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/5 частину житлового будинку з частиною надвірних будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за кожним, що підтверджується даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна .

01 квітня 2013 року ОСОБА_5 склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж.Б., яким заповідала належну їй частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, які знаходяться в АДРЕСА_1 ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

25 вересня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Панченко О.Л.та подала заяву про прийняття спадщини згідно заповіту. Спадкоємцями за законом є чоловік померлої ОСОБА_2 , син ОСОБА_7 , дочка ОСОБА_8 .

Постановою нотаріуса від 24 вересня 2019 року відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю документів, які посвідчують право власності на спадкове майно на ім`я спадкодавця, державної реєстрації права власності на це майно, а також відсутності можливості документально визначити частку у спільному сумісному майні подружжя .

Вирішуючи позовні вимоги щодо визначення розміру часток у спірному домоволодінні суд приймає до уваги такі норми права .

Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Кожна із сторін звернулась щодо встановлення такої частки подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у праві спільної власності на жилий будинок з господарськими побудовами за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 1/10 частина. Вказана частка розрахована відповідно до вищевказаних норм, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Таким чином, частки 1/5 частини будинку АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 , складають :

за ОСОБА_2 - 1/10 частина;

за ОСОБА_5 - 1/10 частина.

Вирішуючи позовні вимоги сторін про визнання права власності на спадкове майно, що відкрилось після смерті ОСОБА_5 суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (частина четверта статті 1236 ЦК України).

На час розгляду даний заповіт чинний, в установленому порядку не скасований.

Право на обов`язкову частку у спадщині врегульовано статтею 1241 ЦКУкраїни, частиною першою якої передбачено, що право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, вони спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Як установлено судом, після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями першої черги є ОСОБА_2 - чоловік та діти ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також ОСОБА_4 згідно заповіту від 01 .04.2013 року.

Згідно із частиною третьою статті 75 Сімейного кодексу України непрацездатними вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійний вік для чоловіків встановлений 60 років при стажі роботи не менше 25 років.

Подібні положення також містить стаття 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Судом установлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у силу ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку на спадкове майно після смерті дружини ОСОБА_5 .

Указана обставина визнана сторонами по справі та ніким не оспорювалась та не спростована.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 510/350/16-ц (провадження № 61-19810св18) вказано, що «право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. При з`ясуванні чи відноситься певний суб`єкт до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині слід враховувати, що непрацездатність особи повинна підтверджуватися відповідними документами. При цьому відповідна особа для віднесення її до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини. Аналіз абзацу другого частини першої статті 1241 ЦК України дозволяє стверджувати, що зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині можливе з урахуванням (а) характеру відносин між спадкоємцями і спадкодавцем; (б) наявності інших обставин, що мають істотне значення (зокрема, ними може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні відносини, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця, тощо). Позбавлення особи права на обов`язкову частку судом ЦК України не передбачено, хоча особа, яка має право на обов`язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК України».

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 фактично прийняв спадщину після смерті дружини ОСОБА_5 , оскільки на час смерті постійно проживав з нею, вів спільне господарство та побут, мав спільний бюджет. Не задовго до смерті стан здоров`я ОСОБА_5 погіршився, вона потребувала стороннього догляду та допомоги , яку ОСОБА_2 разом з іншими близькими родичами їй надавав.

Указані обставини підтвердили свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 . Жоден з допитаних свідків, у тому числі і ОСОБА_12 не надав пояснень, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проживали окремо за різними адресами чи їх проживання не було притаманне визначенню сім`ї відповідно до норм ст. 3 СК України.

Хоча ОСОБА_5 на час смерті і була зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , а ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , проте вона фактично проживала зі своїм чоловіком за адресою АДРЕСА_1 з часу придбання даного нерухомого майна.

Ці обставини встановлені в судовому засіданні як на підставі письмових доказів, так і поясненнями усіх допитаних свідків, як зі сторони позивача за первісним позовом так і позивача за зустрічним позовом.

Посилання позивача щодо постійного проживання ОСОБА_2 в будинку , що розташований в с. Старі Санжари, Полтавської області є безпідставним, оскільки при розгляді справи як відповідач за первісним позовом так і допитані свідки, у тому числі і його син ОСОБА_7 , який є чоловіком позивача ОСОБА_4 суду пояснили, що подружжя разом займались огородництвом на земельній ділянці в с. Старі Санжари, це було їх спільним рішенням, ніхто на постійне проживання туди не переїздив, це була ідеальна сім`я.

Таким чином, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 прийняв спадщину в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, від права на обов`язкову частку не відмовлявся.

Приймаючи до уваги норми ст. 1241 ЦК України, ОСОБА_2 має право на обов`язкову частку.

Згідно пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права.

При вирішенні позовних вимог щодо визнання за кожним із позивачем за первісним та зустрічним позовами права власності на спадкове майно, а саме щодо визначення розміру такої частки, суд ураховує, що після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями першої черги є її чоловік ОСОБА_2 та діти ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , також спадкоємцем згідно заповіту є ОСОБА_4 .

Таким чином , спадщина відкрилась на 1/10 частину нерухомого майна, тому половина частки, яка належала б позивачу за зустрічним позовом у разі спадкування за законом (обов`язкова частка) складає 1/60 частина ( розрахунок 1/30 : 2), тому за позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 підлягає визнання право власності в порядку спадкування на 1/60 частину домоволодіння з відповідною частиною господарських будівель за адресою АДРЕСА_1 .

Тому, позивач за первісним позовом має право згідно заповіту на 1/12 частину домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . (розрахунок 1/10 - 1/60 ).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10,12,81, 259, 263-265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визначити частки 1/5 частини будинку АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 , а саме:

ОСОБА_2 - 1/10 частина;

ОСОБА_5 - 1/10 частина.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/12 частину домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/60 частину домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4 , місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , місце проживання Полтавська область, Новосанжарський район, с. Старі Санжари, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Територіальна громада в особі Полтавської міської ради, місце знаходження м. Полтава, вул. Соборності,36, ідентифікаційний номер в .

Головуючий Ж.В.Кузіна

Повний текст судового рішення виготовлений 15 жовтня 2020 року