Номер провадження 2/225/576/2020
Єдиний унікальний номер судової справи225/2090/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2020 р. м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі :

головуючого судді Скиба М.М.,

за участю

секретаря судового засідання Савченко О.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Торецька цивільну справу за позовною заявою Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ :

08.04.2020 року Військово-цивільна адміністрація м. Торецьк Донецької області, що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання.

Провадження по справі відкрито 04.05.2020 р.

Ухвалою від 28.07.2020 р. закрито підготовче засідання та призначений судовий розгляд справи по суті.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , має малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте дочка з матір`ю не проживає. З 23.10.2019 і до теперішнього часу дитина знаходиться в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Торецька.

З 01.11.2019 року малолітня дитина перебуває на обліку служби у справах дітей ВЦА м. Торецька Донецької області, як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах, але проведена з ОСОБА_2 профілактична робота не дала позитивних результатів, мати не змінила свого ставлення до виховання дитини, зловживає спиртними напоями, не працює.

ОСОБА_2 тривалий час байдуже ставилася до здоров`я своєї дитини, не обстежувала та не лікувала свою дочку, що нанесло суттєву шкоду здоров`ю дитини, у вигляді ускладнень стану її здоров`я, через що 21.01.2020 по 14.02.2020 малолітня ОСОБА_3 перебувала на обстежені та лікуванні в Національній дитячій спеціалізованій лікарні «Охматдит»

Відомості про батька в свідоцтві про народження ОСОБА_3 внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України.

ОСОБА_2 не займається вихованням своєї дочки, не цікавиться її здоров`ям, не приділяє їй уваги, не піклується про її фізичний та духовний розвиток.

У зв`язку з чим ВЦА міста Торецьк Донецької області звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно її дочки, а також стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі ј частки від усіх видів її доходу щомісячно, до досягнення дочкою повноліття.

Представник позивача - служби у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. В суді до викладених у позові обґрунтувань, додала, що після того як дитину відібрали у ОСОБА_2 та помістили до Центру соціально-психологічної реабілітації м. Торецьк, відповідач працевлаштувалася, пройшла курс медичного лікування від алкогольної залежності, тому при відвідуванні родини, комісія вирішила повернути дитину, але через те, що ОСОБА_2 на той час мала респіраторне захворювання, було усно домовлено, що після того як ОСОБА_2 вилікується вона забере дитину. Але більше ніяких спроб з того часу ОСОБА_2 не приймала щодо повернення дитини. Служба у справах дітей більше до цієї родини не виїжджала. Доказів щодо зміни поведінки в гірший бік (не працевлаштування, вживання спиртних напоїв) немає. Доказів того, що погіршення стану здоров`я дитини сталося через неналежне виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків, немає.

Відповідач у зв`язку з перебуванням у хворобливому стані надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, проти позову заперечує.

Суд, вислухав пояснення представника позивача, дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями статей 55, 124 Конституції України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд зазначає, що між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним кодексом України, Сімейним кодексом України та іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати дитини - ОСОБА_2 , запис про батька внесено на підставі ч.1 ст.135 СК України. (а.с. 5)

З Висновку Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області від 11.03.2020 №31 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , має малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте дочка з матір`ю не проживає. З 23.10.2019 і до теперішнього часу дитина знаходиться в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Торецька. З 01.11.2019 року малолітня дитина перебуває на обліку служби у справах дітей ВЦА м. Торецька Донецької області, як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах, але проведена з ОСОБА_2 профілактична робота не дала позитивних результатів, мати не змінила свого ставлення до виховання дитини, вживає спритні напої, не працює. ОСОБА_2 тривалий час байдуже ставилася до здоров`я своєї дитини, не обстежувала та не лікувала свою дочку, що нанесло суттєву шкоду здоров`ю дитини, у вигляді ускладнень стану її здоров`я, через що 21.01.2020 по 14.02.2020 малолітня ОСОБА_3 перебувала на обстежені та лікуванні в Національній дитячій спеціалізованій лікарні «Охматдит». Відомості про батька в свідоцтві про народження ОСОБА_3 внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України.У зв`язку з чим, ВЦА м. Торецьк вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 3)

З клопотання директору Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Торецьк від 04.02.2020 р., вбачається, що малолітня ОСОБА_3 з 23.10.2019 року перебуває у Центрі, за час перебування малолітня ОСОБА_3 неодноразово проходила лікування, з 21.01.2020 р. перебувала на обстеженні з подальшим лікуванням у НДСЛ «Охматдит» м. Київ. За період перебування ОСОБА_3 у Центрі, мати ОСОБА_2 неодноразово відвідувала доньку у нетверезому стані. (а.с. 4).

В період з 04.11.2019 року по 12.11.2019 року ОСОБА_2 перебувала на амбулаторному лікуванні у наркологічному диспансері м. Торецьк. (а.с. 12).

З акту відвідування родини 23.10.2019, складеного начальником служби у справах дітей ВЦА м. Торецьк у присутності спеціалістів служби у справах дітей ВЦА м. Торецьк, вбачається, що ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , квартира перебуває у антісанітарному стані, мати дитини перебувала у нетверезому стані, розпивала спиртні напої зі сторонніми чоловіками, дитина брудка та занедбана, присутній шкірний висип. У зв`язку з загрозою для життя дитини вирішено влаштувати малолітню ОСОБА_3 до Центру соціально-психологічної реабілітації м. Торецьк. (а.с. 14).

З акту відвідування родини 27.12.2019, складеного начальником служби у справах дітей ВЦА м. Торецьк у присутності спеціалістів служби у справах дітей ВЦА м. Торецьк, вбачається, що ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , квартира трьохкімнатна, у житлових кімнатах прибрано, у дитячій кімнаті прибрано,є окреме ліжко, постільна білизна, дитячі речі, іграшки, продукти харчування. Мати пройшла курс медичного лікування від алкогольної залежності, влаштувалася на роботу, склала належні умови для проживання дитини. Було вирішено розглянути питання про повернення дитини на виховання до біологічної матері. (а.с. 13)

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування.

Частиною 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п.6. та п.7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. п. 2 - 5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Пунктами 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК ( 2947-14 ). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 165 СК ( 2947-14 ) з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Факт зміни поведінки відповідача в гірший бік (зловживання спритними напоями, не працевлаштування) після 27.12.2019 р. ( останнє відвідування родини) позивачем не підтверджений.

Навпаки, надані позивачем докази свідчать, що пілся відібрання дитини відповідач змінила своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, зокрема створила належні умови для проживання дитини, влаштувалась на роботу та пройшла курс лікування від алкогольної залежності, що підтверджується актом відвідин родини від 27.12.2019 р.

Позивачем надано докази на підтвердження перебування дитини - ОСОБА_3 у закладах охорони здоров`я та лікування вже через певний час після її відібрання у відповідача. Проте позивачем не доведено, що погіршення здоров`я ОСОБА_3 відбулося внаслідок невиконання батьківських обов`язків відповідачем. Доказів на підтвердження незадовільного стану здоров`я ОСОБА_3 на момент її відібрання у відповідача (актів метдичного огляду, тощо) позивачем суду не надано.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2019 року у справі 761/395/17-ц, відповідно до якої зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області (місце знаходження: Донецька область, місто Торецьк, вулиця Маяковського, 24а, ), яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст рішення складено 07.09.2020 р.

Суддя М.М. Скиба