Ухвала

15 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 369/7814/19

провадження № 61-5319св20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів: Синельникова Євгена Володимировича, Білоконь Олени Валеріївни, Осіяна Олексія Миколайовича, Сакари Наталії Юріївни (суддя-доповідач), Шиповича Владислава Володимировича у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищого господарського суду України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою Вищого господарського суду України на постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вищого господарського суду України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 18 вересня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ голови ліквідаційної комісії Вищого господарського суду України від 23 жовтня 2018 року №269-к про звільнення ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді помічника судді ОСОБА_2 служби помічників управління забезпечення роботи другої судової палати на час виконання ОСОБА_2 повноважень судді Вищого господарського суду України з 26 жовтня 2018 року.

Стягнуто з Вищого господарського суду України на користь

ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період

з 27 жовтня 2018 року по 18 лютого 2020 року у розмірі 240 380,97 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У березні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Вищого господарського суду України на постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Вищого господарського суду України на постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року та витребувано справу № 369/7814/19 з Києво-Святошинського районного суду Київської області.

04 червня 2020 року справа № 369/7814/19 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 серпня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Протоколом автоматизованого визначення складу колегії від 31 серпня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві Сакарі Н. Ю.; судді, які входять до складу колегії: Синельников Є. В., Білоконь О. В., Осіян О. М., Шипович В. В.

28 вересня 2020 року до суду касаційної інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про відвід колегії суддів: Синельникова Є. В.,

Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.

Заява ОСОБА_1 про відвід обґрунтована тим, що заявник має сумніви щодо законності призначеного складу суду з огляду на порушення порядку створення Верховного Суду та участі членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, повноваження яких закінчилися, в процедурі ухвалення рішення про надання рекомендацій Вищій раді правосуддя щодо призначення суддями Верховного Суду членів колегії у справі, що розглядається.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року заяву

ОСОБА_1 про відвід суддів Синельникова Є. В., Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В. визнано необґрунтованою. Заяву про відвід суддів передано іншому складу суду, у порядку, визначеному частиною першою статті 33 ЦПК України.

Згідно з частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить

до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді

не може бути заявлений відвід.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 13 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Синельникова Є. В., Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

Сакари Н. Ю., Шиповича В. В. призначено судді-доповідачеві Коломієць Г. В.

За змістом частини восьмої статті 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною одинадцятою статті 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. У частині четвертій статті 36 ЦПК України передбачено, що незгода сторони

з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали касаційного провадження, вважаю, що підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду: Синельникова Є. В., Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В., від участі у розгляді справи № 369/7814/19 немає, оскільки заява не містить визначених законом підстав для відводу суддів, а доводи заявника, які обґрунтовані виключно припущеннями, нічим не доведені та не свідчать про існування обставин, які викликають сумніви

у неупередженості та об`єктивності суддів Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того,

чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року (BELUKHA v. UKRAINE N 33949/02, § 49 - 52).

Посилання заявника на існування обґрунтованих сумнівів у можливості всіх суддів Верховного Суду розглядати справу через визнання неконституційною ліквідації Верховного Суду України та упередженість суддів через ймовірну невідповідність членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України вимогам закону станом на момент надання рекомендацій

та призначення на посади суддів Верховного Суду не доводить упередженості суддів при розгляді саме цієї справи. Крім того, з предмета та меж перегляду в цій справі не простежується будь-яка залежність

чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на необ`єктивність суддів, яким заявлено відвід.

Крім того, суд також бере до уваги, що така позиція заявника, про недовіру всім суддям Верховного Суду, може призвести до того, що розгляд касаційної скарги на постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року може не відбутися, оскільки формально не існуватиме складу суду, установленого для цього законом. За такої правової ситуації заявник може бути позбавлений передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на доступ до правосуддя.

У поєднанні з наведеними вище аргументами настання такої ситуації

є неприпустимим. Аналогічний висновок наведений в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у справі № 9901/153/20, провадження № 11-201заі20.

Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Верховного Суду: Синельникова Євгена Володимировича, Білоконь Олени Валеріївни, Осіяна Олексія Миколайовича, Сакари Наталії Юріївни (суддя-доповідач), Шиповича Владислава Володимировича у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищого господарського суду України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою Вищого господарського суду України на постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць