Провадження № 2/760/7283/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Козленко Г.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

встановив:

Представник ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до відповідача в якому просить:

- стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 514600 грн; пеню у розмірі 3% річних у місяць, тобто станом на 09.08.2020 339636 грн; 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 46144,82 грн та інфляційні втрати 116190,30 грн, а всього 1016571,12 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пов`язані з розглядом справи.

Посилаючись на ЗУ «Про захист прав споживачів», вищевказаний позов не оплачений позивачами судовим збором.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку про направлення справи за підсудністю, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, звертаючись за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва, позивач керується ч.ч.5, 8 ст.28 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.5, 8 ст.28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Перевіряючи твердження позивача про підсудність вищевказаного позову Солом`янському районному суду м. Києва, як суду за зареєстрованим місцем проживання позивача та за місцем виконання договору, суд виходить з наступного.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12 травня 1991 р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів". Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону № 1023-ХІІ споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно із ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Із пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено саме Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду.

Але, підставою звернення позивача з вищевказаним позовом не є порушення відповідачем Закону України «Про захист прав споживача». Позов не містить жодного посилання на порушення прав позивача саме як споживача та способи його захисту, передбачених саме цим Законом, оскільки позовні вимоги стосуються стягнення грошових коштів, пені та інфляційних втрат.

Вимога про стягнення сплачених коштів взагалі не може бути вимогою в порядку захисту прав споживача, оскільки Законом України «Про захист прав споживачів», як спеціальним законом, не передбачено такої можливості, зокрема і статтею 10 Закону.

Вимога про стягнення грошових коштів відповідно до договору, заявлена в тому вигляді, в якому вона міститься в позові, також не може вважатись вимогою в порядку захисту прав споживача, оскільки не передбачено такого способу захисту у ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів", яка регулює права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг), оскільки позивач не просить суд відшкодувати збитки, а заявляє вимогу про стягнення коштів, пені та інфляційних втрат.

А відтак, на правовідносини, що виникли між сторонами за вищевказаним позовом, не є захистом прав споживача, а тому на них не поширюються вимоги ЦПК України про право позивача на альтернативну підсудність - за його місцем проживання та виконанням договору. Отже, вищевказаний позов є непідсудним Солом`янському районному суду м. Києва.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до договору №09082017/1 від 09.08.2017 укладеного між сторонами, вбачається, що згідно п.2.1. договору, виконавець зобов`язується надати замовнику комплекс рекламних та консультаційних послуг по організації торгівлі товарами через онлайн-платформу Amazon, а замовник зобов`язується оплатити послуги виконавця в строк та на умовах договору. Згідно п.13.2. договору, сторони зобов`язуються вирішувати всі спори, виникаючи у зв`язку з цим договором в порядку переговорів. Якщо спір неможливо врегулювати в порядку переговорів, він повинен бути вирішеним в судовому порядку, у відповідності з правилами підсудності, встановленими чинним цивільним і господарським законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

В позовній заяві позивачем вказана адреса відповідача: АДРЕСА_1 .

За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формуваньвбачається, що місцезнаходження відповідача: АДРЕСА_2 .

Отже, вищевказана справа не підсудна Солом`янському районному суду м. Києва відповідно до територіальної юрисдикції (підсудності).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У відповідності до положень ч.ч.1, 2 ст.32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

З огляду на викладене вище, справа не підсудна Солом`янському районному суду м. Києва, тому позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштівпередати за підсудністю до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.

Керуючись ст.ст.27, 31, 32 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштівпередати на розгляд за підсудністю до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області(37500, Полтавська область, м. Лубни, вул. Монастирська, 17).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя - Г.О. Козленко