печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року Печерський районний суд м.Києва

в складі головуючого судді Остапчук Т.В.

при секретарі Ткаченко Ю.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Лабай О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Державного підприємства «Національні інформаційні системи», Хмельницький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визнання кредитного договору удаваним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовною заявою до АТ „Ощадбанк" про визнання Кредитного Договору від 19.04.2007 за № 101 удаваним. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між ОСОБА_2 та відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство „ Державний ощадний банк України " 19 квітня 2007 року укладено кредитний договір №101 на суму 14 749 дол.США під 12 % річних . Вважає, що вказаний Кредитний договір удаваним, оскільки всупереч вимог ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» Кредитний договір містить несправедливі та дискримінаційні умови та в супереч вимог Постанови НБУ від 10.05.2007 N 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" не надав інформацію про умови кредитування. Тому просить визнати кредитний договір удаваним. Представник позивача позов підтримала, просила задовольнити.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 14.03.2018р. за заявою позивача в частині заявлених позовних вимог, а саме: визнання припиненим договору застави транспортного засобу № 101 від 19.04.2007 р., звільнення з під арешту шляхом скасування постанови про розшук, арешт та затримання транспортного засобу FORD FIESTA реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, зеленого кольору шасі НОМЕР_2 від 30.01.2013 року винесеної державним виконавцем Хабель Р.Я. за зведеним виконавчим провадженням №35080820 від 05.11.2012 року; усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_2 права розпоряджатися своїм майном, а саме транспортним засобом FORD FIESTA реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, зеленого кольору шасі НОМЕР_2 , шляхом зобов`язання приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Корніловою О.М. зняття заборони накладеної на вказаний транспортний засіб та виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна залишено без розгляду.

Представник відповідача проти позову заперечував , вказував на те що Висновок експерта № 256/05/2018 від 25.05.2018 року за результатами проведення експертноекономічного дослідження, складеного судовим експертом ТОВ «Експертно-дослідна служба України», в частині ненадання повної, своєчасної та достовірної інформації про умови договору, порядок кредитування та супутні послуги вважаємо необгрунтованим таким, що не відповідає фактичними матеріалам справи. AT «Ощадбанк» виконав вимоги передбаченні до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) перед укладенням кредитного договору та надав письмово повідомлення про умови споживчого кредитування, що підтверджується повідомленні про кредитування від 10.04.2007 року та сторонами було досягнуто згоди, щодо істотних умов кредитного договору та зі змісту оспорюваного договору вбачається, що в ньому зазначені всі істотні умови для такого виду договору відповідно до вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, зокрема частини 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та Відповідач не був зобов`язаний надавати інформацію. При наданні висновку судовий експерт здійснив посилання на Постанову Правління НБУ від 18.06.2003 року за № 255 «Про затвердження Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України», яка не регламентує діяльність банку із споживачем при отриманні кредиту та не вказує на її застосування в інших правовідносинах окрім відображення в бухгалтерському обліку доходів та витрат. Також є безпідставним застосування експертом положення листа НБУ № 40-117/2093-61334 від 16.06.2007 року «Про окремі питання практичного застосування Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» яким було роз`яснено що порядку розрахунку реальної процентної ставки за своєю математичною сутністю цей порядок не відрізняється від порядку розрахунку ефективної ставки відсотка, вимога щодо застосування якої банками встановлена Правилами бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 N 255 .

Представники відповідачів Державного підприємства «Національні інформаційні системи», Хмельницький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області просили розглядати у відсутність.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, приходить до слідуючого.

Судом встановлено , що між ОСОБА_2 та відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство „ Державний ощадний банк України " 19 квітня 2007 року укладено кредитний договір №101 на суму 14 749 дол.США під 12 % річних .

Уклавши Кредитний договір №101 від 19.04.2007 р. та приступивши до його виконання, сторони підтвердили, що цей договір відповідає їх внутрішній волі та спрямований на реальне настання наслідків, що були ним обумовлені.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 6 ч. 1 ст.З. ч. З ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Посилання Позивача, що вищенаведені умови Кредитного договору є дискримінаційними, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та є несправедливими - всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача відповідно до ч. 2 ст.18 Закону «Про захист прав споживачів» не відповідають фактичним обставинам справи, відповідно до п. 1.5.1.5 Кредитного договору сторони погоджуються з тим, що Банк не дає жодних гарантій щодо незмінності розміру процентів за користуванням Кредитом, а тому розмір процентів за користування Кредитом за цим Договором може бути змінений. У такому разі Банк направляє Позичальнику відповідне повідомлення з зазначенням нової процентної ставки, а також причини, з якими Банк пов`язує необхідність зміни плати за користування Кредитом.

Пунктом 4 частини 5 ст. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час укладання Кредитного договору) передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку».

Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок експерта № 256/05/2018 від 25.05.2018 року за результатами проведення експертноекономічного дослідження, складеного судовим експертом ТОВ «Експертно-дослідна служба України», в частині ненадання повної, своєчасної та достовірної інформації про умови договору, порядок кредитування та супутні послуги суд вважає необгрунтованим таким, що не відповідає фактичними матеріалам справи. Самі ж позовні вимоги та доведення чи спростування обставин на які посилається Позивач не потребують спеціальних знань.

При наданні висновку судовий експерт здійснив посилання на Постанову Правління НБУ від 18.06.2003 року за № 255 «Про затвердження Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України», яка не регламентує діяльність банку із споживачем при отриманні кредиту та не вказує на її застосування в інших правовідносинах окрім відображення в бухгалтерському обліку доходів та витрат. Також є безпідставним застосування експертом положення листа НБУ № 40-117/2093-61334 від 16.06.2007 року «Про окремі питання практичного застосування Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» яким було роз`яснено що порядку розрахунку реальної процентної ставки за своєю математичною сутністю цей порядок не відрізняється від порядку розрахунку ефективної ставки відсотка, вимога щодо застосування якої банками встановлена Правилами бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 N 255 , зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11.07.2003 за N583/7904

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.11.2012 (справа № 2218/20296/12) було встановлено факт неналежного виконання умов Кредитного договору, щодо погашення кредитної заборгованості та нарахованих відсотків, стягнуто заборгованість по кредиту в сумі 5932,97 дол. США, з яких залишок кредиту 5356,81 дол. США, в тому числі прострочена заборгованість 1206,72 дол. США, відсотки за користування кредитними коштами 453,38 дол. США, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань 122.78 дол. США ( за період з 07.09.2009 по 07.05.2012 року.)

Крім того 28.02.2018 року Хмельницьким міськрайонного суду Хмельницької області ухвалено рішення про задоволення позовних вимог AT «Ощадбнк» та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19 квітня 2007 року № 101 звернути стягнення на предмет застави автомобіль Ford Fiesta, зеленого кольору, 2006 року випуску, № шасі/кузову НОМЕР_3 , тип легковий седан, об`єм двигуна 1388, державний номер НОМЕР_4 , що належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , шляхом його продажу на прилюдних торгах у порядку процедури виконавчого провадження. Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 19.07.2018 року рішення залишено в силі.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.18 Закону ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача встановлення вимог щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі не виконання ним зобов`язань за договором.

Проте, позивачем не доведено, в чому саме п.п. 1.5.1.6, 1.8, 2.З., 4.2., 4.4. фактично звузили обсяг існуючих прав Позивача, як споживача та порушили його охоронювані законом інтереси, в чому саме не відповідність норм Закону України «Про захист прав споживачів » та ЦК України. Сам по собі факт укладання Кредитного договору із оспорюваними пунктами не вказує які самі фактичні наслідки настали, оскільки п.п. 1.5.1.6, 1.8, 4.4. при виконані договору не застосовувались, жодних негативних наслідків, що вказували на дисбаланс та на заподіяння шкоди споживачу не настали. Позивачем не вказано як само визначенні положення зумовлюють зміну інших положень, та чи вони можуть бути зміненні та не впливають на виникнення зобов`язання та його виконання, щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.11.2012 (справа № 2218/20296/2012) було встановлено факт неналежного виконання умов Кредитного договору, щодо погашення кредитної заборгованості та нарахованих відсотків, проте не встановлено зміну відсоткової ставки за користування кредитом, не стягнуто жодного нарахування передбаченими п.п. 1.8, 4.4. що могло би вказувати на фактичне порушення прав Позивача.

Посилання Позивача на несправедливі умови відповідно до ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживач стосовно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 18.04.2007 року, а саме: положення про внесення 10 % вартості транспортного засобу та на приховання природи кредитного договору є безпідставними.

Відповідно до п 2.2. ч.І ст. Закону України «Про захист прав споживач (в редакції, що діяла на час укладання Кредитного договору) споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до ч.І ст. 11 Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Позивач звернувся до АТ «Ощадбанк» з метою отримання кредиту в сумі 14749,00 дол. США на придбання нового транспортного засобу вартістю 82100 грн., із зазначенням, про намір Позивача спрямувати суму власних коштів на оплату товару в сумі 8210,00 грн., Відповідно до п.2.1 Договору купівлі - продажу (кредитний) від 18.04.2007 року укладений між Позивачем та ТОВ «Опус -Авто», визначено, що порядок оплати: протягом 1 (одного) банківського дня з моменту укладання даного договору. Покупець вносить 10 відсотків вартості автомобіля в розмірі 8210 грн., що згідно ст.570 ЦК України є завдатком у забезпечення виконання Покупцем своїх зобов`язань за зазначеним договором. Зміст ст. 571 ЦК України сторонам відомий. Таким чином, положення про сплату 10 відсотків вартості транспортного засобу було визначено між Позивачем та Продавцем транспортного засобу, Позивач звернувся до АТ «Ощадбанк» саме для отримання суми кредиту щодо остаточного розрахунку та придбання транспортного засобу, а саме укладання договору застави, як забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором передбачалось у повідомленні про умови кредитування.

АТ "Ощадбанк" під час укладання оспорюваного Кредитного договору здійснював свою діяльність підставі банківської ліценції НБУ №148 від 16.01.2002р. та дозволу НБУ № 148-2. виданого НБУ 29.04.2002р.

Відповідно до п. 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі пред`явлення позову про захист прав споживачів відповідно до Закону «Про захист прав споживачів» у заяві має бути викладено, яке саме право споживача порушено; коли і в чому це виявлялося; способи захисту, який суд може вжити, тощо.

Відповідно до п.п. 2, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчиненш правочину.

Встановлено , що AT «Ощадбанк» виконав вимоги передбаченні до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) перед укладенням кредитного договору та надав письмово повідомлення про умови споживчого кредитування, що підтверджується повідомленні про кредитування від 10.04.2007 року та сторонами було досягнуто згоди, щодо істотних умов кредитного договору та зі змісту оспорюваного договору вбачається, що в ньому зазначені всі істотні умови для такого виду договору відповідно до вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, зокрема частини 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та Відповідач не був зобов`язаний надавати інформацію Позичальнику про ефективну ставку відсотка (реальна відсоткова ставка) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі ), оскільки такі вимоги не були передбаченні на момент укладання Кредитного договору.

Посилання Позивача, що вищенаведені умови Кредитного договору є дискримінаційними, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та є несправедливими - всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача відповідно до ч. 2 ст.18 Закону «Про захист прав споживачів» не відповідають матеріалам та фактичним обставинам справи. - щодо п. 1.5.1.5 - відповідно до п. 1.5.1.5 Кредитного договору сторони погоджуються з тим, що Банк не дає жодних гарантій щодо незмінності розміру процентів за користуванням Кредитом, а тому розмір процентів за користування Кредитом за цим Договором може бути змінений. У такому разі Банк направляє Позичальнику відповідне повідомлення з зазначенням нової процентної ставки, а також причини, з якими Банк пов`язує необхідність зміни плати за користування Кредитом. Пунктом 4 частини 5 ст. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час укладання Кредитного договору) передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку». (Постанова ВСУ від 19.12.2012 справа № 6-144 цс 12, Постанова ВСУ від 26.09.2012 справа № 6-89 цс 12).

Таким чином положення про умови зміни відсоткової ставки Кредитного договору не можна вважати дискримінаційними, п. 1.5.1.6 передбачає право Відповідача на зміну відсоткової ставки тільки у формі додаткового договору укладеного за згодою сторін, а не письмового повідомлення і тільки з підстав істотної зміни обставини, відповідно до ч.4.ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Щодо п. 4.2 Кредитного договору , яким передбачено, що за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород інших платежів за Кредитним договором. Позичальник повинен сплатити на користь Банку пеню у розмірі 0,03% від суми несплаченого своєчасного платежу за кожний день прострочення.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.18 Закону ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача встановлення вимог щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі не виконання ним зобов`язань за договором.

Статтею 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Таким чином сторони досягай згоди, щодо розміру пені, Позивач не довів та не спростував, що розмір пеня у розмірі 0,03% від суми несплаченого своєчасного платежу був надмірним після неналежного виконання зобов`язання за Кредитним договором Позивачем.

Позивачем не доведено, в чому саме п.п. 1.5.1.6, 1.8, 2.З., 4.2., 4.4. фактично звузили обсяг існуючих прав Позивача, як споживача та порушили його охоронювані законом інтереси, в чому саме не відповідність норм Закону України «Про захист прав споживачів » та ЦК України. Сам по собі факт укладання Кредитного договору із оспорюваними пунктами не вказує які самі фактичні наслідки настали, оскільки п.п. 1.5.1.6, 1.8, 4.4. при виконані договору не застосовувались, жодних негативних наслідків, що вказували на дисбаланс та на заподіяння шкоди споживачу не настали. Позивачем не вказано як само визначенні положення зумовлюють зміну інших положень, та чи вони можуть бути зміненні та не впливають на виникнення зобов`язання та його виконання, щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.11.2012 (справа № 2218/20296/2012) було встановлено факт неналежного виконання умов Кредитного договору, щодо погашення кредитної заборгованості та нарахованих відсотків, проте не встановлено зміну відсоткової ставки за користування кредитом, не стягнуто жодного нарахування передбаченими п.п. 1.8, 4.4. що могло би вказувати на фактичне порушення прав Позивача. Посилання Позивача на несправедливі умови відповідно до ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживач стосовно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 18.04.2007 року, а саме: положення про внесення 10 % вартості транспортного засобу та на приховання природи кредитного договору вважаємо безпідставними. Відповідно до п 2.2. ч.І ст. Закону України «Про захист прав споживач (в редакції, що діяла на час укладання Кредитного договору) споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції; Відповідно до ч.І ст. 11 Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Позивач звернувся до АТ «Ощадбанк» з метою отримання кредиту в сумі 14749,00 дол. США на придбання нового транспортного засобу вартістю 82100 грн., із зазначенням, про намір Позивача спрямувати суму власних коштів на оплату товару в сумі 8210,00 грн., Відповідно до п.2.1 Договору купівлі - продажу (кредитний) від 18.04.2007 року укладений між Позивачем та ТОВ «Опус -Авто», визначено, що порядок оплати: протягом 1 (одного) банківського дня з моменту укладання даного договору. Покупець вносить 10 відсотків вартості автомобіля в розмірі 8210 грн., що згідно ст.570 ЦК України є завдатком у забезпечення виконання Покупцем своїх зобов`язань за зазначеним договором.

Зміст ст. 571 ЦК України сторонам відомий. Таким чином, положення про сплату 10 відсотків вартості транспортного засобу було визначено між Позивачем та Продавцем транспортного засобу, Позивач звернувся до АТ «Ощадбанк» саме для отримання суми кредиту щодо остаточного розрахунку та придбання транспортного засобу, а саме укладання договору застави, як забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором передбачалось у повідомленні про умови кредитування. АТ "Ощадбанк" під час укладання оспорюваного Кредитного договору здійснював свою діяльність підставі банківської ліценції НБУ №148 від 16.01.2002р. та дозволу НБУ № 148-2. виданого НБУ 29.04.2002р. Відповідно до п. 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі пред`явлення позову про захист прав споживачів відповідно до Закону «Про захист прав споживачів» у заяві має бути викладено, яке саме право споживача порушено; коли і в чому це виявлялося; способи захисту, який суд може вжити, тощо. Відповідно до п.п. 2, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчиненш правочину.

Правовою підставою для стягнення грошових коштів є дійсність відповідних договорів на основі змісту якого присуджено відповідне стягнення. Отже обставини дійсності відповідних договорів вже отримали правову оцінку у відповідних судових рішеннях. Рішенні Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03) від 3 квітня 2008 року вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який Таким чином Банкам було надано роз`яснення, щодо однакової математичної сутності розрахунку реальної процентної ставки та ефективної ставки відсотка, а не вказує на обов`язковість застосування останньої при укладанні кредитних договорі та отриманні кредиту. Постанова Правління Національного банку України від 10.05.2007 N 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 за N 541/13808 набрала законної сили 05.06.2007 року після укладання Кредитного договору від 10.04.2007 року. Отже дія постанови НБУ від 10.05.2007 N 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" що набрало чинності 05.06.2007 року не поширюється на правовідносини що виникли на підставі Кредитного договору за № 101 укладеного 10.04.2007 року. Таким чином судовий експерт при складенні висновку безпідставно застосував положення постанови НБУ від 10.05.2007 N 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" внаслідок чого невірно встановив , що ефективна ставки відсотка (реальна відсоткова ставка) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі ) не визначенні та не зазначенні при оформленні Відповідачем інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту та стосовно детального розпису загальної вартості недотримано п. 4 ст. ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки вищезазначена інформація не повинна була надаватись Позичальнику станом на дату укладання Кредитного договору.

Частиною 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на момент укладання Кредитного договору) визначено, що якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Відповідно до частини 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 1052 ЦК України визначено, що у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Отже положення п.2.3 (та положення 3.2.6) Кредитного Договору відповідають положенням Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 592, 1050, 052, 1054, 1056 ЦК України, викладенні усі підстави для дострокового стягнення та не містять дискримінаційні умови стосовно Позивача, а передбачають право Відповідача на захист своїх прав шляхом дострокового Також слід зазначити, що положення п. 4.4., щодо сплати неустойки в розмірі 0,05% від суми кредиту у разі ненадання Позичальником документів, що передбаченні умовами Кредитного договору застосовувались б в разі порушення умов Кредитного договору передбачені п 3.3.10, проте за весь час АТ «Ощадбанк» вищезазначена неустойка не була застосована та жодних негативних наслідків як для АТ «Ощадбанк» так і для Позивача не настали. - щодо п. 1.8 Кредитного договору - пунктом 1.8 Кредитного Договору визначено, що розрахунково-касове обслуговування при достроковому погашенні частини Кредиту або залишку всієї заборгованості за Кредитом за ініціативою Позичальника. Сплата комісійної винагороди здійснюється в розмірі 0,3 % від дострокового погашеної частини Кредиту або залишку всієї заборгованості за Кредитом за ініціативою Позичальника у разі здійснення дострокового погашення в період з першого по третій рік користування Кредитом. Таким чином дія даного пункту була визначена в часі а саме з 19 квітня 2007 року по 19 квітня 2010 року. Надалі комісійна винагорода за розрахунково - касове обслуговування при достроковому погашенні частини Кредиту або залишку всієї заборгованості за Кредитом за ініціативою не передбачалась. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається право дострокового повернення кредиту Щодо посилання позивача слід заначити, що в договорі чітко зазначена послуга, саме розрахунково-касове обслуговування при достроковому погашенні частини Кредиту або залишку всієї заборгованості за Кредитом за ініціативою Позичальника. Також слід зазначити, що положення п. 1.8 щодо сплати комісійної винагороди в розмірі 0,3 % від дострокового погашеної частини Кредиту або залишку всієї заборгованості за Кредитом за ініціативою Позичальника та в період з 19 квітня 2007 року по 19 квітня 2010 року не сплачувалась, АТ «Ощадбанк» не була застосована.

Позивачем не надано доказів що вищезазначена умови Кредитного договору завдала шкоди. Крім того на час укладання Кредитного договору 19.04.2007 року, жодних обмежень законодавством про встановлення комісійної винагороди за дострокове погашення встановлено не було. Згідно зі статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Посилання позивача на правила затверджені постановою НБУ від 10.05.2007 N 168 є безпідставними, оскільки ці правила затвердженні після укладання Кредитного договору, а відтак договір на предмет відповідності цим Правилам не підлягає оцінюванню.

Окрім того Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.З, ч. З ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до ч.5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів » визначено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору на вимогу споживача : такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним в цілому. ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 України, саме на момент вчинення правочину. Таким чином спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним та відповідало їх внутрішній волі, позивач на момент укладання договору не заявляв додаткових вимог щодо умов договору та в подальшому виконував їх, договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, строки платежів, мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, а також права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов`язань. Також Відсутність підстав для застосування положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції закону, що діяла на момент укладання Кредитного договору), якими також мотивовано позов про визнання кредитного договору недійсним, підтверджується умовами Кредитного договору, що містять інформацію щодо розміру процентної ставки, сукупних послуг позичальника, порядок погашення кредиту та періодичність платежів та повідомленням про умови кредитування наданні Позивачем перед укладанням Кредитного договору.

При таких обставинах суд приходить до висновку , що позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. З, 6, 15, 16, 203, 215, 509, 549, 551 611, 626, 628, 638, 592 1048, 1050, 1052, 1054, 1056 ЦК України, ст. 12,13,76,77,79, 81,263,264 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Державного підприємства «Національні інформаційні системи», Хмельницький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визнання кредитного договору удаваним.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

дата складання повного 9.07.2020р.

Суддя Остапчук Т.В.