П О С Т А Н О В А

іменем України

15 жовтня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Головного територіального управління юстиції у місті Києві на рішення Печерського районного суду м.Києва від 14 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про стягнення безпідставно отриманих коштів,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним вище позовом, який мотивувавала тим, що вона є власницею нерухомого майна, а саме: нежилих приміщень напівпідвалу, загальною площею 511,50 кв.м., та цокольного поверху, загальною площею 503,10 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом від 03 червня 2010 року виданим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І.П. Вказане майно було придбане нею шляхом на прилюдних торгах з реалізації арештованого майна 23 квітня 2010 року, що підтверджується протоколом № 1010021/1, яке належало Акціонерному товариству фірмі «Укргазбуд». Вказує, що до проведення прилюдних торгів, вона сплатила гарантійний внесок у розмірі 534309,63 грн., а після оголошення її переможцем торгів сплатила залишок суми у розмірі 3151011,87 грн.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 24 грудня 2014 року зазначені прилюдні торги визнано недійсними. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2012 року скасовано державну реєстрацію права власності позивача на зазначене нерухоме майно. Позивачка вважає, що визнання прилюдних торгів недійсними та скасування державної власності її права власності на майно є втратою не тільки власності, а й грошових коштів, які були сплачені за купівлю майна на прилюдних торгах. У зв`язку з наведеним просила суд повернути їй сплачені кошти Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві в порядку застосування реституції шляхом перерахування на її рахунок.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 06 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

- 2 -

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 13 червня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 29 травня 2019 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду м.Києва від 13 червня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 14 травня 2020 року позов ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задоволено. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3684894 грн. та судовий збір.

Не погоджуючись із рішенням, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповдність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована неврахуванням судом того факту, що реалізацію арештованого майна проводила спеціалізована організація ПП «Нива-В.Ш.» на підставі договору про надання послуги з організації і проведення прилюдних торгів, з якою Головне управління юстиції у місті Києві уклало договір комісії від 25 лютого 2010 року. А тому з урахуванням правової природи відчуження майна з прилюдних торгів за договором комісії, саме ПП «Нива-В.Ш.» виступало на торгах від власного імені у якості продавця. Відповідно дана спеціалізована організація є стороною договору і при застосуванні реституції за ст.216 ЦК України саме на неї має бути покладено обов`язок по поверненню отриманих при відчуженні майна коштів. Суд не врахував правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року, щодо встановлення правової природи відносин між Державною виконавчою службою і спеціалізованою організацією за договором комісії, що має суттєве значення при вирішенні спору. Окрім того, суд не врахував, що частина коштів від продажу майна у розмірі 534382,13 грн. залишилились спеціалізованій організації ПП «Нива-В.Ш.» в рахунок наданих нею послуг.

Позивачка ОСОБА_1 , яка отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги з додатками 28 серпня 2020 року, відзив на апеляційну скаргу до суду не подала.

Головне територіальне управління юстиції у місті Києві належним чином повідомлене про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення 30 вересня 2020 року судової повістки, до суду не з`явилося, причин неявки не повідомило, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Драчук І.В. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Третя особа Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві повідомлене про розгляд справи, судова повістка вручена 30 вересня 2020 року, до суду не з`явилося, причин неявки не повідомило, що не перешкоджає розгляду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну

- 3 -

скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що сплачені ОСОБА_1 грошові кошти за укладеним на електронних торгах договором купівлі-продажу, який визнано судом недійсним, підлягають стягненню з Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь ОСОБА_1 як безпідставно отримані відповідно до п.1 ч.3 ст.1212 ЦК України.

При цьому суд виходив з того, що оскільки між ОСОБА_1 і Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві відсутні договірні правовідносини, то у відповідача виник кондикційний обов`язок повернути отримані ним за недійсним правочином кошти.

Такі висновки судує правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно з правилами ч.ч.1 та 3 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

За своєюправовою природою відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу (ч.1 ст.650, ч.1 ст.655 та ч.4 ст.656 ЦК України), а тому такий правочин може визнаватись недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент його вчинення вимог, встановлених ч.ч.1-3 та 6 ст.203 ЦК України. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12.

Відповідно до вимог ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правило ст.216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину.

Водночас уматеріальному законі передбачена правова можливість повернення майна, переданого, в тому числі, на виконання недійсного правочину, шляхом пред`явлення вимоги набувачу, який не є стороною недійсного правочину, підстава набуття якого, а так само володіння яким (майном) згодом відпала,в порядку ст.1212 ЦК України.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Такий підхід до оцінки спірних правовідносин відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Статтею 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального

- 4 -

управління юстиції у місті Києві перебувало зведене виконавче провадження № 69/4 щодо виконання рішень судів, рішень комісії по трудових спорах про стягнення заборгованості на користь юридичних осіб та заборгованості із заробітної плати з АТФ «Укргазбуд» на користь фізичних осіб на загальну суму 51817979,91 грн.

Під час здійснення заходів примусового виконання за зведеним виконавчим провадженням державним виконавцем накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно АТФ «Укргазбуд».

До підрозділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у місті Києві АТФ «Укргазбуд» подано заяву разом із копіями правовстановлюючих документів, якою запропоновано в порядку ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» звернути стягнення на майно боржника, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: частину жилого будинку - підвал, цокольний поверх та перший поверх цієї будівлі.

Державним виконавцем відповідно до вимог п.1.6 наказу Міністерства юстиції України від 08 травня 2003 року № 42/5 «Про внесення змін та доповнень до Інструкції про проведення виконавчих дій» та наказу Міністерства юстиції України від 13 червня 2003 року № 527/7 «Про порядок погодження документів щодо передачі на реалізацію арештованого державними виконавцями майна» підготовлено та передано на реалізацію зазначений об`єкт нерухомості, який належав АТФ «Укргазбуд».

Реалізацію зазначеного майна проводила ПП «НИВА-В.Ш.» на підставі договору про надання послуг з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 25 лютого 2010 року № 1010021, укладеного між Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві та ПП «НИВА-В.Ш.».

23 квітня 2010 року проведені прилюдні торги з приводу реалізації нерухомого майна - нежитлового приміщення напівпідвального поверху, загальною площею 511,50 кв.м., та цокольного поверху, загальною площею 503,10 кв. м, багатоповерхового будинку АДРЕСА_1 .

За результатами проведення прилюдних торгів 23 квітня 2010 рокуПП «НИВА-В.Ш.» затверджено протокол № 1010021/1 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить АТФ «Укргазбуд», в якому зазначено, що переможцем торгів стала позивачкаОСОБА_1 , а ціна продажу реалізованого майна становить 3151011,87 грн. Відповідно до виписки з депозитного рахунку кошти від реалізації нерухомого майна 05 травня 2010 року надійшли на депозитний рахунок Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

18 травня 2010 року підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, з метою подальшого оформлення переможцем торгів права власності на придбане на прилюдних торгах майно, видано акт про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах.

Розподіл отриманих від продажу зазначеного майна коштів проведено виконавчою службою відповідно до ст.44 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у порядку календарного надходження на виконання виконавчих документів про стягнення з АТФ «Укргазбуд» на користь фізичних осіб заборгованості із заробітної плати. Кошти, отримані від реалізації зазначеного нерухомого майна, перераховано стягувачам у зведеному виконавчому провадженні в рахунок погашення заборгованості із заробітної плати та на користь держави в рахунок сплати виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

03 червня 2010 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І.П. позивачціОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на нерухоме

- 5 -

майно: нежитлове приміщення напівпідвального поверху, загальною площею 511,50 кв.м., та цокольного поверху, загальною площею 503,10 кв.м., багатоповерхового будинку АДРЕСА_1 .

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2012 року у справі № 2а/1570/1424/11 визнано протиправним та скасовано рішення реєстратора КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» Баширової А.А. від 15 червня 2010 року, реєстраційний номер 30686789, про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно; зобов`язано КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» скасувати запис № 1351 в книзі 97 неж-60 у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, за реєстраційним номером 30686789, про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 в частині нежитлового приміщення напівпідвалу, розташованого на АДРЕСА_2 .

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 24 грудня 2014 року у справі № 2/1522/8535/11, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року, визнано недійсними прилюдні торги, проведені ПП «НИВА-В.Ш.», від 23 квітня 2010 року з реалізації нерухомого майна; визнано недійсним та скасовано свідоцтво, видане 03 червня 2010 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І. П., зареєстроване в реєстрі за № 729; визнано недійсним та скасовано протокол № 1010021/1 та протокол № 109048/1 від 23 квітня 2010 року проведення прилюдних торгів з реалізації майна; визнано недійсним та скасовано акт старшого державного виконавця Григорян О.Г. про продаж на прилюдних торгах від 23 квітня 2010 року нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення напівпідвального поверху, загальною площею 511, 50 кв. м та цокольного поверху, загальною площею 503, 10 кв. м, багатоповерхового будинку АДРЕСА_1 .

Таким чином, проведені прилюдні торги з реалізації арештованого майна боржника та складені спеціалізованою організацією на їх підставі протоколи визнані судом недійсними; визнано недійсним та скасовано акт державного виконавця про продаж на прилюдних торгах нерухомого майна; видане нотаріусом переможцю торгів свідоцтво про право власності також визнано судом недійсним та скасовано.

Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Встановивши у справі, яка переглядається, що проведені прилюдні торги з реалізації арештованого майна боржника та складені за їх результатами акти визнані судом недійсними, а також враховуючи відсутність між сторонами договірних відносин, суд першої інстанції вірно задоволив позовні вимоги та стягнув з Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь ОСОБА_1 грошові кошти відповідно до п.1 ч.3 ст.1212 ЦК України як безпідставно отримані за недійсним правочином.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом того факту, що реалізацію арештованого майна проводила спеціалізована організація ПП «Нива-В.Ш.» на підставі договору про надання послуги з організації і проведення прилюдних торгів, з якою Головне управління юстиції у місті Києві уклало договір комісії від 25 лютого 2010 року, а тому з урахуванням правової природи відчуження майна з прилюдних торгів за договором комісії, саме ПП «Нива-В.Ш.» виступало на торгах від власного імені у якості продавця та є стороною договору і при застосуванні реституції за ст.216 ЦК України саме на спеціалізоване підприємство має бути покладено обов`язок по поверненню отриманих при відчуженні майна коштів колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Правовою підставою стягнення сплачених позивачкою за недійсним правочином грошових коштів є не застосування реституції (ст.216 ЦК України), як помилково вважає

- 6 -

скаржник, а застосування приписів ст.1212 ЦК України про повернення безпідставно набутого майна (кондикційне зобов`язання).

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого ст.1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 січня 2020 року справі № 161/17945/18, де залишаючи без змін судові рішення Велика Палата вказала, що права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту з використанням правового механізму, установленого ст.1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Тобто, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Отже, суд першої інстанції правильно виходив з того, що між сторонами по справі відсутні належним чином оформлені договірні відносини щодо купівлі-продажу, а тому суди дійшли обґрунтованого висновку, що відповідач отримав кошти від позивача без достатньої правової підстави (п.п.30-33).

Посилання у скарзі на те, що судом залишено поза увагоюправову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року в даній справі щодо встановлення правової природи відносин між ДВС та спеціалізованою організацією за договором комісії, що має суттєве значення при вирішенні спору безпідставні з викладених вище підстав.

Скасовуючи судові рішення і направляючи дану справу на новий розгляд до суду першої інстанції Верховний Суд у постанові від 29 травня 2019 року вказав, що ПП «НИВА-В.Ш.» проводило реалізацію майна на підставі договору про надання послуг з реалізації арештованого нерухомого майна від 25 лютого 2010 року № 1010021, укладеного із Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві, який за своєю правовою природою є договором комісії, за яким торгуюча організація виступає продавцем арештованого майна від власного імені, а тому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що до Головного територіального управління юстиції у місті Києві не застосовуються наслідки недійсності правочину, стороною якого воно не виступало. Правила реституції є правозастосовними виключно до сторін договірних правовідносин.

Водночас Верховний Суд зазначив у постанові, що висновки судів про відмову у задоволенні позову є передчасними, оскільки встановленим обставинам не надана оцінка в контексті застосування до спірних правовідносин положень ст.1212 ЦК України.

Як вище вказувалося суд першої інстанції при вирішенні даного спору застосував положення ст.1212 ЦК України про повернення безпідставно набутого майна від особи з якою позивачка не перебуває у договірних відносинах, а тому посилання скаржника на те, що він не є стороною договору купівлі-продажу на прилюдних торгах правового значення не має.

Доводи скарги про те, що частина коштів від продажу майна у розмірі 534382,13 грн.

- 7 -

залишилились спеціалізованій організації ПП «Нива-В.Ш.» в рахунок наданих нею послуг, що на думку скаржника виключає їх стягнення з нього, необгрунтовані, оскільки отримувачем коштів за наслідками проведення прилюдних торгів є саме відповідач.

При цьому те, яким чином відповідач розпорядився отриманими коштами (перерахував чи залишив іншій фізичній чи юридичній особі, перерахував до бюджету, оплатив послугу тощо) не має правового значення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у місті Києві залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 14 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: