Єдиний унікальний номер 265/5556/18
Номер провадження 22-ц/804/2711/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Мироненко І.П., Лопатіної М.Ю.,

секретар - Сікора М.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Гуртовий Михайло Борисович,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Єфімік Олена Олександрівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Вайновського А. М., повний текст складений 22 травня 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна,

В С Т А Н О В И В:

25 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 із позовом про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що з 30 листопада 2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У шлюбі мають двох дітей: доньку ОСОБА_3 , 2008 року народження та доньку ОСОБА_4 2014 року народження. Рішеннями суду від 09.12.2019 року та від 02.04.2018 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей. Просила шлюб розірвати.

Зазначила, що під час шлюбу, починаючи з листопада 2013 року по січень 2018 року, сторонами сумісно було придбано наступне майно: кухонні меблі, вартістю 717 доларів США (за курсом НБУ станом на грудень 2014 року - 18600 гривень); меблі: стіл кухонний, стільниця, стільниця з обладнанням вартістю 3600 гривень; пральна машинка марки "Whirpool", вартістю 4000 гривень; телевізор марки "LG", вартістю 5000 гривень; Шафа-купе, вартістю 6000 гривень; духова шафа марки "Interline", вартістю 6000 гривень та газова робоча поверхня марки "Interline", вартістю 6000 гривень. Таким чином загальна вартість майна придбаного в період шлюбу складає 49200 гривень. При цьому в позові зазначила що вказана вартість майна та її оцінка узгоджена з відповідачем по справі на підставі документів, які підтверджують придбання цього майна. Просила суд поділити спільне з відповідачем майно наступним шляхом: виділити їй пральну машинку марки "Whirpool", вартістю 4000 гривень; духову шафу марки "Interline", вартістю 6000 гривень; газову робочу поверхню марки "Interline", вартістю 6000 гривень; меблі: стіл кухонний, стільниця, стільниця з обладнанням вартістю 3600 гривень та телевізор марки "LG", вартістю 5000 гривень, а всього майна на загальною вартістю 24600 гривень, а решту сумісного майна загальною вартістю 24600 гривень залишити відповідачу.

В подальшому позивач ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги в частині поділу майна. До раніш вказаного майна, яке на думку позивача підлягає поділу, додала: акрилову ванну, вартістю 1749 гривень; тумбу та мийку для ванній кімнати, вартістю 1299 гривен; шафу дзеркальну, вартістю 899 гривень. Так само зазначила, що вартість додаткового майна узгоджена з відповідачем. Додаткове майно, вказане в уточненому позові, просила суд залишити відповідачу, тим самим збільшивши його частку до 28574 гривень.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна задоволені частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний, ОСОБА_1 залишено прізвище « ОСОБА_1 ».

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про розділ майна - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови розділі майна, ухвалити нове рішення в цій частині по суті вимог з урахуванням доводів скарги.

Позивач не погоджується із висновком суду про недоведеність вимог про поділ спільного майна подружжя, і вказує, що дала достатні докази факту придбання спірного майна під час шлюбу. Так, договір на поставку кухні укладений із нею особисто. Чеки на придбання іншого майна (пральної машини, ванни, стільців та інш.) не можуть містити її даних, оскільки їх форма взагалі не передбачає даних покупця. Разом з тим відповідач нічим не спростував факт придбання цих речей під час шлюбу. Крім того, відповідачем не заперечувався сам факт придбання майна.

Позивач вважає, що суд не з`ясував обставини по справі, необхідні для вирішення спору, тому рішення є незаконним, його необхідно скасувати, ухвалити нове рішення, яким поділити спільне майно сторін наступним чином:

виділити в натурі позивачу ОСОБА_1 духову шафу вартістю 6000 грн, газову плиту - 6000 грн, телевізор "LG" - 5000 грн, пральну машину - 4000 грн, всього на суму 21000 грн;

виділити в натурі відповідачу ОСОБА_2 кухонні меблі вартістю 16300 грн, акрилову ванну, тумбу, мийку, шафу дзеркальну - 3947 грн, стільниці з обладнанням, чотири стільці - 3619,28 грн, а всього на 23866,28 грн..

Просила вирішити питання про судовий збір і правову допомогу 1500 грн..

Відповідач правом на відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Позивач та відповідач, повідомлені про розгляд справи, до апеляційного суду не явилися, відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гуртового М.Б., який підтримав доводи апеляційної скарги, однак просив врахувати зміст позовних вимог у зв`язку із неточністю в переліку майна в апеляційній скарзі, заперечення представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Єфімік О.О., яка просила залишити скаргу без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В частині розірвання шлюбу справа ніким не оскаржується, тому не переглядається.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведені обставини, які б дали можливість визнати спірне майно спільною сумісною власністю подружжя та розділити його між сторонами, не доведена також вартість спірного майна.

З висновком суду колегія суддів не може погодитись, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 листопада 2013 року.

У шлюбі мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказує, що під час шлюбу придбано майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і підлягає поділу.

На підтвердження наявності майна, яке підлягає поділу, з боку позивача надано договір між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_7 від 22 грудня 2014 року на придбання кухонних меблів загальною вартістю 16300 грн; рахунки ТОВ "Стел" по сплаті меблів: стіл кухонний, стільниця, стільниця з обладнанням вартістю 3619,28 грн (в позовних вимогах вартість визначено 3600 грн); інструкція по експлуатації духової шафи марки "Interline" та товарний чек щодо оплати її вартості - 6000 гривень, інструкція з експлуатації газової робочої поверхні марки "Interline" та інструкція з експлуатації телевізора марки "LG" взагалі без підтверджень вартості цього майна.

Суд вказує, що не надано підтверджень наявності пральної машинки марки "Whirpool", вартістю 4000 гривень; шафи-купе, вартістю 6000 гривень; акрилової ванни, вартістю 1749 гривень; тумби та мийки для ванній кімнати, вартістю 1299 гривен; шафи дзеркальної, вартістю 899 гривень.

Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги про поділ майна подружжя, позивач та її представник були зобов`язані довести ті обставини, на які вони посилалися, як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази наявності вказаного майна та його вартості, місце перебування, спосіб поділу майна, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, однак з дотриманням правил та процедур, встановлених ЦПК України.

Тому суд прийшов до переконання про недостатність доказів, які б підтверджували пояснення позивача ОСОБА_1 в частині поділу майна, у зв`язку із чим відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, не погоджується із висновком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Отже, враховуючи такі положення закону, ОСОБА_1 має право спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час шлюбу - з 30.11.2013 року, незалежно від того, що молодша дитина народжена нею в січні 2014 року, і певний період часу позивач не мала власного доходу і можливості заробляти. Твердження відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції, що він не мав жодного доходу, і вся його родина із двома дітьми існувала за рахунок його батьків, нічим не підтверджені.

Судом правильно зазначено, що норми Сімейного кодексу України у статтях 57 та 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, є особистою приватною власністю кожного з них.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частиною 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Особиста власність одного з подружжя це: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

При цьому, суд може визнати за другим з подружжя право на частку якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то в такому разі частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Також, при поділі спільного майна подружжя враховуються борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Згідно з судовою практикою, зокрема у справі № 6-399 цс 17 від 05 квітня 2017 р., автоматично спільне майно подружжя навпіл не поділяється: суду завжди необхідно встановити за які кошти таке майно було набуте: спільні або особисті.

Представник відповідача суду пояснювала, що домовленостей між сторонами щодо складу майна, яке підлягає поділу, його вартості, порядку поділу не існує та ніколи не існувало. Частково речі, що є предметом спору, зберігаються за адресою АДРЕСА_1 - в квартирі, яка належить матері відповідача, і де проживала сім`я ОСОБА_2 . Матір відповідача займалась обладнанням квартири побутовою технікою та меблями, але це не носило характер подарунків чи придбань на користь подружжя, таким чином мати відповідача задовольняла свої побутові потреби, а своєму сину та його дружині ОСОБА_1 дозволила проживати у вказані квартирі та користуватися речами, що в ній знаходились та купувались в період шлюбу.

Разом з тим, ніким з сторін не оспорювався факт проживання в квартирі матері відповідача саме сім`ї ОСОБА_2 з 2013 року по грудень 2014 року. Також не спростовані відповідачем обставини, на які посилалася позивач стосовно придбання побутових речей, хоча б і для обладнання не власного житла. З позицією представника відповідача щодо того, що спірне майно є невід`ємною частиною квартири, а саме - кухонні меблі, меблі і обладнання для ванної кімнати, побутова техніка, неможливо погодитися, оскільки подібні речі вочевидь підлягають демонтажу і зняттю.

З оскарженого рішення вбачається, що судом при дослідженні доказів не надано ніякої оцінки тому факту, що договір на виготовлення кухонної меблі, яка є спірним майном, укладений саме позивачем. Посилання представника відповідача на те, що в частині договору, яка врегульовує порядок і внесення оплати, підписи покупця не належать позивачу, нічим не підтверджені, і не спростовують факту придбання кухні на ім`я позивача в період шлюбу. Більш того, позивачем наданий суду чек, що підтверджує передплату за кухню.

Крім того, неможливо не погодитися із твердженням апеляційної скарги щодо відсутності будь-яких визначень покупця у чеках на покупку побутової техніки. В цих чеках, наданих позивачем, не зазначені дані позивачка, але й не вказано, що вони придбані іншою особою. А факт володіння такими документами позивачем і надання їх суду саме позивачем в якості доказу, як особою, що їх придбала, нічим відповідачем не спростований.

Також позивачем надані рахунки для придбання стола кухонного, стільців в кількісті 4 штук, стільниця з обладнанням, з відміткою про оплату 26.11.2014 року на суму 3619,28 грн.. Позивачем надана інструкція експлуатації духової шафи "Interline" та товарний чек про оплату 6000 гривень; чек на оплату меблів для ванної кімнати на 3947 грн; інструкція по експлуатації газової поверхні "Interline", ціну якої позивач визначила в 6000 грн; інструкцію по експлуатації пральної машинки "Whirpool", яку позивач оцінила на 4000 гривень.

При цьому наявність шафи-купе і телевізору позивачем не підтверджена.

За змістом норми статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Зазначені норми закону також свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, та Великої палати Верховного суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Отже, як вбачається зі справи, позивачем у якості доказів надані суду договір про придбання кухонних меблів, чеки на оплату побутової техніки і обладнання для ванної кімнати, інструкції на предмети побутової техніки, що була придбана сторонами. І відповідачем, як цього вимагає закон, не спростовані ані факти придбання цих речей подружжям під час шлюбу, ані вартість, визначена позивачем.

У відповідності до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Врахувавши наведене, колегія суддів вважає висновок суду про відмову помилковим, оскільки він не відповідає обставинам справи.

На підставі викладеного колегія суддів вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна задовольнити частково, поділити спільне сумісне майно подружжя наступним чином: виділити позивачу у власність з спільного майна подружжя стільницю з обладнанням, чотири стільці - 3619,28 грн пральну машинку марки "Whirpool", вартістю 4000 гривень; духова шафа марки "Interline", вартістю 6000 гривень та газова робоча поверхня марки "Interline", вартістю 6000 гривень. - всього майна на суму 19619,28 грн,; а відповідачу виділити кухонні меблі вартістю 16300 грн, акрилову ванну, тумбу, мийку, шафу дзеркальну - 3947 грн, а всього на 20247 грн.. При цьому, оскільки вартість часток подружжя в майні при такому поділі незначно відрізняється (різниця складає 627,72 грн), а позивач не ставить питання про компенсацію половини різниці вартості часток, то колегія суддів таку компенсацію і не стягує.

У відповідності до положень статті 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги позивача і частковим задоволенням її позовних вимог (82%), необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_2 за розгляд справи в першій інстанції судовий збір на користь позивача в розмірі 578 грн (сплачено 704,80 грн - а.с.4) та за правничу допомогу 1230 грн грн. (сплачено ОСОБА_1 1500 грн - а.с.37) - пропорційно задоволеним вимогам.

Також у зв`язку із тим, що при подачі апеляційної скарги позивач була звільнена від сплати судового збору, з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає відшкодуванню компенсація судового збору в розмірі 867 грн..

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 липня 2020 року скасувати в частині відмови в позовних вимогах про поділ спільного майна.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_1 у власність з спільного майна подружжя стільницю з обладнанням, чотири стільці - 3619,28 грн пральну машинку марки "Whirpool", вартістю 4000 гривень; духова шафа марки "Interline", вартістю 6000 гривень та газова робоча поверхня марки "Interline", вартістю 6000 гривень. - всього майна на суму 19619 (дев`ятнадцять тисяч шістсот дев`ятнадцять ) грн. 28 коп..

Виділити ОСОБА_2 у власність з спільного майна подружжя кухонні меблі вартістю 16300 грн, акрилову ванну, тумбу, мийку, шафу дзеркальну - 3947 грн, а всього на 20247 (двадцять тисяч двісті сорок сім) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на судовий збір 578 (п`ятсот сімдесят вісім) грн та на правничу допомогу 1230 грн (одну тисячу двісті тридцять ) грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за апеляційне оскарження рішення 867 (вісімсот шістдесят сім) грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 вересня 2020 року.

Судді :

Є.Є. Мальцева

І.П. Мироненко

М.Ю. Лопатіна