УХВАЛА

21 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 552/3270/19

провадження № 61-8831св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Омедіч Тетяна Анатоліївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Омедіч Тетяна Анатоліївна, про усунення від спадкування

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 березня 2020 року у складі судді Миронець О. К. та постанову Полтавського апеляційного суду від 18 травня 2020 року у складі колегії суддів: Бутенко С. Б., Обідіної О. І., Прядкіної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила

суд усунути від права на спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 його повнолітніх дочок: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

На обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 20 листопада 2018 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинув її чоловік ОСОБА_4 , який за життя не залишив заповіт.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , крім неї, є відповідачі.

За життя ОСОБА_4 постійно потребував допомоги та уваги своїх дітей, однак вони ухилялися від цього обов`язку, не піклувалися про нього, не надавали моральної і матеріальної підтримки, намагалися шахрайськими діями і погрозами заволодіти спадком, перешкоджали їй в отриманні спадщини та встановленні обсягу спадкового майна, викрали грошові кошти, які були спільним майном подружжя повинні були увійти до складу спадщини, незаконно знявши їх з рахунка спадкодавця.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Київський районний суд м. Полтави рішенням від 23 березня 2020 року в задоволенні позову відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що померлий ОСОБА_4 стороннього догляду та допомоги не потребував, до дня смерті працював водієм в АТ «Полтавагаз», отримував заробітну плату, сам за можливості допомагав своїм дітям, тому передбачених статтею 1224 ЦК України підстав для усунення відповідачів як спадкоємців першої черги за законом від спадкування після смерті батька немає.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Полтавський апеляційний суд постановою від 18 травня 2020 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 березня 2020 року залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що, оскільки у справі не встановлено факту ухилення відповідачів від надання батькові допомоги, як і потреби спадкодавця у такій допомозі, немає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та підстави оскарження

У касаційній скарзі, поданій 10 червня 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 березня 2020 року і постанову Полтавського апеляційного суду від 18 травня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували норми матеріального права, не дослідили і не встановили всіх обставин справи, які мають важливе значення для справедливого, правильного і всебічного вирішення справи, унаслідок чого рішення судів є незаконними та необґрунтованими.

Суди не надали оцінки діям відповідачів щодо намагання усунути її від спадкування, відсутності доказів їх спілкування з батьком, надання йому допомоги, участі в його житті та в похованні. Спадкодавець постійно потребував допомоги і уваги своїх дітей, однак вони ухилялися від цього обов`язку

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень у цій справі ОСОБА_1 зазначає про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадку, коли відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Київського районного суду м. Полтави.

30 липня 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

09 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено шлюб.

ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована разом з чоловіком у квартирі АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 20 лютого 1998 року відділом приватизації житла Полтавської міської ради згідно з розпорядженням від 20 лютого 1998 року № 434.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, внаслідок чого відкрилася спадщина, заповіту за життя ОСОБА_4 не складав.

Спадкоємцями ОСОБА_4 першої черги за законом є його дружина ОСОБА_1 і діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які в установлені законом строки звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після його смерті.

29 листопада 2018 року приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полєжаєва Н. П. завела спадкову справу № 73/2018 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

ОСОБА_4 до дня смерті працював водієм в АТ «Полтавагаз» і отримував заробітну плату.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтвердили, що ОСОБА_4 не потребував сторонньої допомоги, до дня смерті працював і за можливості допомагав своїм дітям.

2. Позиція Верховного Суду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно тоді, коли відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

У пункті 4 частини першої статті 396 ЦПК України зазначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

Аналіз пункту 4 частини першої статті 396 ЦПК України свідчить, що якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку), то касаційне провадження закривається.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Для задоволення вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Правила частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19).

Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Таким чином, Верховний Суд у своїх постановах вже неодноразово викладав висновки щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах,підстав відступати від яких Верховний Суд не вбачає.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України Верховним Судом встановлено, що існують висновки Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах і суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції відповідно до таких висновків, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження.

Керуючись статтями 260, 396, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження у справі № 552/3270/19 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 березня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 18 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Омедіч Тетяна Анатоліївна, про усунення від спадкування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко