Справа № 464/303/20
пр.№ 2/464/556/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2020 Сихівський районний суд міста Львова

в складі: головуючого судді Горбань О.Ю.,

секретаря судового засідання Бігун Ю.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Іленко Ю ОСОБА_2 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові, третя особа ОСОБА_3 про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 , який накладений на підставі постанови державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського уравління юстиції від 10.10.2008.

Обгрунтовує позовні вимоги тим, що їй та третій особі на праві приватної власності належить згадана вище квартира. Намагаючись продати квартиру, позивач дізналась про існування накладеного 10.10.2008 державним виконавцем арешту. Звернувшись до Сихівського районного відділу державної виконавчої служби м. Львова щодо припинення чинності арешту, вона отримала відповідь, що арешт накладений при виконанні вироку Сихівського районного суду від 01.08.2008 в частині стягнення з її дочки ОСОБА_4 цивільних позовів. Зазначає, що на момент ухвалення вироку її донька не була власником згаданої квартири, лише була зареєстрованою. На теперішній час виконавчі провадження в межах яких накладено арешт, знищені за терміном давності, проте, при поверненні виконавчого документа стягувачу державним виконавцем не було знято арешт з майна боржника. Оскільки арешт на квартиру обмежує права позивача як співвласника, тому просить з метою відновлення порушеного права задовольнити позов.

Ухвалою від 20.01.2020 прийнято заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, залучено до участі в справі ОСОБА_3 в якості третьої особи.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві. Просять позов задоволити.

Представник відповідача Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові в судове засідання не з`явився, подав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що перевіркою автоматизованою системи виконавчих проваджень встановлено, що на виконанні перебували виконавчі провадження № 9423460 з виконання виконавчих листів, виданих Сихівським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 25 000 гривень, ОСОБА_7 18058 грн. Згідно даних з виконання повторно пред`явленого виконавчого листа 05.09.2012 державним виконавцем винесені постанови про відкриття виконавчого провадження, 14.09.2012 - постанову про арешт майна боржника. 30.05.2013 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до Інструкції з діловодства в органах ДВС строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Оскільки матеріали вищезгаданих виконавчих проваджень знищені за закінченням терміну зберігання, тому зняти арешт з квартири не можуть. Просить справу розглядати за відсутності їх представника.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, відповідною заявою просить справу розглядати за його відсутності, позов підтримує.

Заслухавши вступні слова позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" і належала на праві приватної, спільної сумісної власності 3-м особам: позивачу ОСОБА_1 , третій особі ОСОБА_3 , їх доньці ОСОБА_8 , про що свідчить копія свідоцтва про право власності на квартиру № 215112 від 07.05.1997 (а.с.13)

Після укладеного договору про визначення часток у спільній сумісній власності від 25.10.2007 донька позивача ОСОБА_4 подарувала свою 1/3 частку батькові, а він в свою чергу подарував належну йому частку цієї ж квартири позивачу.

Так, з копії договору дарування 1/3 частки квартири вбачається, що ОСОБА_4 26.10.2007 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв у дар 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

З копії договору договору дарування 1/3 частки квартири вбачається, що ОСОБА_3 26.10.2007 подарував, а ОСОБА_1 прийняла у дар 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 . (а.с.15,17)

З копії витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_3 належить на праві спільної сумісної власності 1/3 квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, ОСОБА_1 - 1/3 квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування (а.с.16, 18) Отже, позивачу на даний час належить 2/3 згаданої квартири, інша 1/3 частини належить третій особі.

З`ясовано, що постановою державного виконавця Сихівського відділу ДВС ЛМУЮ від 10.10.2008 накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 , в межах виконавчого провадження, відкритих для стягнення з засудженої ОСОБА_4 цивільних позовів. При цьому встановлено, що на час відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_4 не була співвласником квартири, оскільки ще 26.10.2007 подарувала 1/3 належну їй частину квартири своєму батькові - ОСОБА_3 .

З листа Сихівського ВДВС від 05.02.2020 №13086 вбачається, що матеріали виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 1-14/2008 від 26.08.2008, на підставі якого накладено арешт майна ОСОБА_4 , знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Встановлено, що станом на теперішній час у відділі не перебувають виконавчі провадження, де боржником є позивач ОСОБА_1 .

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого листа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

В даному випадку арешт, який накладено в ході виконавчого провадження ВП№34149471 з виконання виконавчого листа №1-14/2008 від 26.08.2008 не був знятий, тоді як накладений на квартиру, не належну боржнику ОСОБА_4 в порушення положень законодавства України.

Як на час накладення арешту, так і на теперішній час позивач і третя особа є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , але через існуючу заборону відчуження позивач не може належним чином розпоряджатись своїм майном.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 2 постанови № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 2 ст.30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права.

Враховуючи ту обставину, що наявність арешту нерухомого майна порушує права позивача стосовно здійснення її прав як співвласника квартири, на яку застосований арешт в межах виконавчих проваджень, які на даний час знищені (ВП №34149471), а правові підстави для збереження арешту на вищевказану квартиру відсутні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст.16, 317, 321, 391 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові, третя особа ОСОБА_3 про зняття арешту з майна - задовольнити.

Зняти арешт із нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 10.10.2008.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач: Сихівський відділ державної виконавчої служби м.Львів (ідентифікаційний код юридичної особи 35009295, м.Львів, пр.Червоної Калини, 109).

Третя особа: ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено та підписано 21.02.2020.

Суддя О.Ю.Горбань