П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2020 року

м. Рівне

Справа № 556/896/18

Провадження № 22-ц/4815/1132/20

Головуючий у Володимирецькому районному суді

Рівненської області: суддя Іванків О.В.

Ухвалу суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини):

о 09 год. 29 хв. 05.10.2018 у смт. Володимирець

Рівненської області

Повний текст ухвали складено: 10.10.2018

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ;

представник учасників справи:

заявника - адвокат Зелінська Ольга Сергіївна;

за участі: ОСОБА_1 , його представника адвоката Зелінської Ольги Сергіївни та прокуратури Рівненської області Безпалова Андрія Васильовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Заступника прокурора Рівненської області та представника ОСОБА_1 адвоката Зелінської Ольги Сергіївни на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2018 року у цивільній справі за заявою адвоката Зелінської Ольги Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року в суд звернулася представник ОСОБА_1 адвокат Зелінська О.С. із заявою про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Мотивуючи заяву, вказувалося, що 12 червня 2013 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань було внесено відомості за частиною 4 ст. 368 КК України за фактом вимагання ОСОБА_1 у директора ТОВ "Вадіта" ОСОБА_2 хабара у розмірі 150 000 доларів США. На час досудового розслідування та розгляду справи щодо ОСОБА_1 судом було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. З 22 липня 2013 року по 18 вересня 2013 року ОСОБА_1 знаходився в ОСІ-21 УДДВП в Одеській області, на час досудового розслідування та розгляду судами кримінальної справи перебував під слідством і судом усього 3 роки 9 місяців 17 днів із 12 червня 2013 року (внесення відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань) по 29 березня 2017 року (набрання законної сили виправдувальним вироком). Під час розслідування підозру було змінено з ч. 4 ст. 368 КК України на ч. 4 ст. 3684 КК України. Вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року ОСОБА_1 було визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 3684 КК України, та виправдано. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 29 березня 2017 року, що залишена без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2017 року, вирок суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_1 просив відшкодувати на його користь з Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку 15 723 903, 58 гривень майнової шкоди та 3 000 000 гривень моральної шкоди.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2018 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 12 жовтня 2018 року) стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України у 2018 році на користь ОСОБА_1 554 043, 98 гривень у рахунок відшкодування втраченого заробітку (доходу) і моральну шкоду у розмірі 1 500 000 гривень. В решті вимог відмовлено.

На ухвалу суду Заступником прокурора Рівненської області та представником ОСОБА_1 адвокатом Зелінською О.С. було подано апеляційні скарги.

На обґрунтування своєї апеляційної скарги Заступник прокурора Рівненської області покликався на порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення справи, та неправильне застосування норм матеріального права. Вважав, що суд попередньої інстанції не дослідив довідку Державної фіскальної служби №16211/5/99-99-08-02-02-16 від 11.09.2018 про сукупний дохід ОСОБА_1 , зокрема, які саме виплати входили до доходів, та чи отримував він будь-які доходи за період відсторонення його від виконання обов`язків арбітражного керуючого.

Заявник зазначав, що, здійснюючи розрахунок втраченого заробітку ОСОБА_1 , судом залишено без уваги наявність податків і зборів, які підлягали утриманню з його доходів, а тому, як наслідок, не визначено остаточної суми, яка підлягає до виплати.

Звертав увагу на те, що відповідно до підпункту 3 п. 9 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється для інших громадян, що не відносяться до категорії робітників і службовців, - шляхом поділу на 12 суми річного доходу за попередній рік. У даному випадку йдеться про доходи осіб вільних професій (художників, письменників тощо); осіб, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сфері кустарно-ремісничих промислів сільського господарства, побутового обслуговування населення та іншими видами діяльності, основаними на особистій праці цих осіб, членів їх сімей, а також стипендії, що виплачується в період навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, училищах і курсах. При цьому вважає, що суд мав би визначити розмір шкоди, виходячи із встановленого законом мінімуму заробітної плати.

На його думку, в порушення вимог ст.ст. 263, 264 ЦПК України суд не мотивував належним чином розмір моральної шкоди в сумі 1 500 000 гривень, не обґрунтував підстави відхилення заперечень прокурора щодо обґрунтованості заявленого розміру.

Крім того, ОСОБА_1 не було подано будь-яких доказів з приводу необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновленні стосунків з оточуючими людьми, які мають бути встановлені судом та враховані при розрахунку позивачем суми відшкодування моральної шкоди.

З наведених міркувань просив скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині стягнення втраченого заробітку і моральної шкоди, ухваливши в цій частині нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 задоволенні заяви.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 адвокат Зелінська О.С., вважаючи оскаржувану ухвалу помилковою, посилалася на неврахування судом при визначенні розміру майнової шкоди тієї обставини, що факт відсторонення від посади тривав три місяці, а не два як про це зазначалося судом, адже ухвалою Приморського районного суду м. Одеси №522/18422/13-к від 26 вересня 2013 року за клопотанням прокурора було продовжено строк відсторонення від посади арбітражного керуючого до 21 жовтня 2013 року.

Також суд не повністю оцінив моральні страждання ОСОБА_1 , визначивши йому розмір у 1 500 000 гривень.

Тому просила скасувати ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2018 року, прийнявши нову постанову, якою стягнути із Державного казначейства України на користь ОСОБА_1 852 234, 88 гривень матеріальної шкоди та 3 000 000 гривень моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку на користь ОСОБА_1 з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

У поданому відзиві Державна казначейська служба України, вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною і необґрунтованою, просить її скасувати, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 26 березня 019 року апеляційну скаргу Заступника прокурора Рівненської області задоволено частково, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зелінської О.С. відхилено.

Ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2018 року змінено.

Зменшено розмір відшкодування втраченого заробітку, який підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України на користь ОСОБА_1 з 554 043, 98 гривень до 26 894, 71 гривень.

Зменшено розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України на користь ОСОБА_1 з 1 500 000 гривень до 300 000 гривень.

Постановою Верховного Суду від 02 вересня 2020 року касаційну скаргу Заступника прокурора Рівненської області залишено без задоволення, а касаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зелінської О.С. задоволено частково.

Ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2018 року в незміненій апеляційним судом частині та постанову Рівненського апеляційного суду від 26 березня 2019 року в частині визначення розміру компенсації моральної шкоди ОСОБА_1 в сумі 300 000 гривень залишено без змін.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 26 березня 2019 року в частині визначення розміру ОСОБА_1 майнової шкоди скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Отже, Рівненським апеляційним судом ухвала Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2018 року переглядається лише в межах вимог ОСОБА_1 та доводів апеляційних скарг Заступника прокурора Рівненської області та представника ОСОБА_1 адвоката Зелінської О.С., які стосуються присудження майнової шкоди та визначення її розміру.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи обох заявників, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 і відхилення апеляційної скарги Заступника прокурора області.

Згідно із ч. 5 ст. 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Частково задовольняючи вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 , якого було виправдано вироком суду, набув право на відшкодування заподіяної йому майнової шкоди, незалежно від протиправності чи законності дій посадових осіб органів досудового розслідування та прокуратури і від їхньої вини, що підтверджується повідомленням Володимирецького районного суду №556/983/15-к/2272/2018 від 11 травня 2018 року. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", пунктів 7-9 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" відшкодуванню громадянинові підлягають заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій і який визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється, виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у виді виправних робіт.

Судом попередньої інстанції на підставі довідки, виданої на запит Державною фіскальною службою України №16211/5/99-99-08-02-02-16 від 11 вересня 2018 року, встановлено, що сукупний дохід ОСОБА_1 за 2012 рік становив 3 309 650, 15 гривень. Розрахунок середньомісячного заробітку, втраченого виправданим ОСОБА_1 за час його відсторонення від посади на підставі ухвали слідчого суддів строком на два місяці є таким: 3 309 650, 15 : 12 = 275 804, 17 гривень як місячний дохід у році, що передував кримінальному переслідуванню; 275 804, 17 гривень Х 2 = 551 608, 34 гривень як сума компенсації за період відсторонення від посади. Ураховуючи, що обчислення середньомісячного заробітку провадиться з дотриманням передбаченого законодавством коригування втраченого громадянином заробітку, сума до виплати з урахуванням індексації заробітної плати за період з липня 2013 року по жовтень 2018 року становить 554 043, 98 гривень.

Щодо доводів ОСОБА_1 і його представника про те, що період його усунення від професійної діяльності значно перевищував два місяці формального відсторонення від посади, з огляду на що втрачений заробіток підлягав відшкодуванню за весь час кримінального провадження, то їх визнано такими, що суперечать вимогам чинного законодавства і не спростовують висновків суду.

Проте з такими висновками частково погодитися не можна.

Як з`ясовано судом, 12 червня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за №0000230 за ч. 4 ст. 368 КК України за фактом вимагання ОСОБА_1 у директора ТОВ "Вадіта" ОСОБА_2 хабара у розмірі 150 000 доларів США.

20 липня 2013 року ОСОБА_1 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину.

21 липня 2013 року старшим слідчим СУ ГУМВС України в Одеській області порушено кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 368 КК України, яке 08 січня 2014 року змінено на ч. 4 ст. 3684 КК України.

21 липня 2013 року ОСОБА_1 оголошено про підозру.

22 липня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси щодо ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

22 липня 2013 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 відсторонено від посади арбітражного керуючого строком на два місяці до 22 вересня 2013 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30 липня 2013 року. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2013 року продовжено строк відсторонення ОСОБА_1 від займаної посади арбітражного керуючого до 21 жовтня 2013 року.

22 липня 2013 року ОСОБА_3 було внесено заставу в розмірі 344 500 гривень відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2013 року і ця застава 10 червня 2016 року повернута заставодавцю.

Вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року ОСОБА_1 визнано невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 3684 КК України, та виправдано. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 29 березня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2017 року, вирок суду першої інстанції було залишено без змін.

В подальшому, 11 травня 2018 року повідомленням Володимирецького районного суду №556/983/15-к/2272/2018 ОСОБА_1 роз`яснено право на звернення до суду із відповідною заявою.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

У пункті 1 частини 1 ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" від 01 грудня 1994 року №266/94ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення (частина 1 ст. 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду").

Пункт 8 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказами Міністерства юстиції України №6/5, Генеральної прокуратури України №3, Міністерства фінансів України №41 від 04 березня 1996 року, вказує, що згідно з частиною 1 статті 4 Закону розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

Згідно з підпунктом 3 пункту 9 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказами Міністерства юстиції України №6/5, Генеральної прокуратури України №3, Міністерства фінансів України №41 від 04 березня 1996 року, середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється для інших громадян, які не відносяться до категорії робітників і службовців, - шляхом поділу на 12 суми річного доходу за попередній рік. У даному випадку йдеться про доходи осіб вільних професій (художників, письменників тощо); осіб, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сфері кустарно-ремісничих промислів сільського господарства, побутового обслуговування населення та іншими видами діяльності, основаними виключно на особистій праці цих осіб, членів їх сімей; а також стипендії, що виплачуються в період навчання у вищих і середніх спеціальних учбових закладах, училищах і на курсах.

Аналіз зазначених приписів свідчить, що редакція норми підпункту 3 п. 9 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказами Міністерства юстиції України №6/5, Генеральної прокуратури України №3, Міністерства фінансів України №41 від 04 березня 1996 року, не змінювалася з 1996 року. Перелік осіб, наведений в абз. другому підпункту 3 п. 9 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказами Міністерства юстиції України №6/5, Генеральної прокуратури України №3, Міністерства фінансів України №41 від 04 березня 1996 року, не є вичерпним. Арбітражний керуючий з урахуванням специфіки його статусу та діяльності не відноситься до категорії робітників та службовців. Тому для визначення розміру шкоди має застосовуватися підпункт 3 п. 9 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказами Міністерства юстиції України №6/5, Генеральної прокуратури України №3, Міністерства фінансів України №41 від 04 березня 1996 року.

Як убачається з довідки, що видана на запит Володимирецького районного суду Державною фіскальною службою України №16211/5/99-99-08-02-02-16 від 11 вересня 2018 року, сукупний дохід ОСОБА_1 за 2012 рік складав 3 309 650, 15 гривень.

Розрахунок середньомісячного заробітку, втраченого виправданим ОСОБА_1 за час його відсторонення від посади на підставі двох ухвал слідчого судді строком три місяці обчислюється таким чином.

3 309 650, 15 гривень : 12 міс. = 275 804, 17 гривень, що становить місячний дохід ОСОБА_1 у році, що передував кримінальному переслідуванню;

275 804, 17 гривень Х 3 міс. = 827 412, 51 гривень.

Беручи до уваги, що обчислення середньомісячного заробітку провадиться з дотриманням передбаченого законодавством коригування втраченого громадянином заробітку, розмір майнової шкоди, що полягає у втраченому заробітку за час із 22 липня 2013 року по 21 жовтня 2013 року з урахуванням індексації заробітної плати складає 852 234, 88 гривень. Дана сума підлягає до стягнення з Державного бюджету України через списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 .

Щодо доводів апеляційної скарги Заступника прокурора області про недодержання судом норм процесуального права, то з ними погодитися колегія суддів не може.

Так, згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Помимо викладеного, чіткий і вичерпний перелік випадків, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового, наведено у ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Між тим, будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових дефектів, що спонукали би до хибного розв`язання спірних правовідносин, чи інших обставин, які є обов`язковим мотивом для унеможливлення законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, заявниками зазначено не було, матеріали справи не містять, а апеляційним судом не здобуто.

Решта його аргументів, в т.ч. і з приводу неправильного застосування норм матеріального права, є необґрунтованими і з ними погодитися також не можна.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

У справі "Рябих проти Росії" (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для часткового скасування ухвали суду першої інстанції відповідно до пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, які підлягали застосуванню.

Керуючись ст. ст. 368, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Рівненської області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зелінської Ольги Сергіївни задовольнити.

Ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2018 року в оскаржуваній частині скасувати.

Стягнути із Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України на користь ОСОБА_1 852 234 (вісімсот п`ятдесят дві тисячі двісті тридцять чотири) гривні 88 копійок завданої майнової шкоди.

Заявник: ОСОБА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце прож.: АДРЕСА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 13.10.2020

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків