печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2020 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Московенку В.І.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Національного військово-історичного музею України Міністерства оборони України, про витребування майна, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до відповідача Національного військово-історичного музею України Міністерства оборони України, який є правонаступником Музею ЗСУта просить зобов`язати останнього повернути позивачу предмети, що належали його батькові ОСОБА_4 , який помер у ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно з переліком, який визначений актом прийому експонатів № 80 від 31 липня 2000 року, всього у кількості 34 предметів:

-Посвідчення про обрання депутатом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1;

-Посвідчення про обрання депутатом 1963 р. (2 шт.);

-Посвідчення про обрання депутатом 1964 р.;

-Посвідченняпро обрання депутатом 1967 р.;

-Медаль «За оборону Кавказа» з посвідченням;

-Медаль «За бойові заслуги»;

-Медаль «50 років Збройним силам СССР» з посвідченням;

-Медаль «60 років Збройним силам СССР» з посвідченням;

-Медаль «70 років Збройним силам СССР» з посвідченням;

-Медаль За доблесну працю. До 100 річчя з Дня народження В.І . Леніна з посвідченням;

-Медаль «XXX років Радянській Армії і Флота» з посвідченням;

-Орден Вітчизняної війни 2 ступеня з посвідченням;

-Медаль «За взяття Відня» з посвідченням;

-Медаль «За взяття Будапешта» з посвідченням;

-Медаль «Двадцять років перемоги в Великій Вітчизняній війні 1941-1945 р.р. з пос.;

-Медаль «За перемогу над Германією в Великій Вітчизняній війні 1941-1945 р.р. з пос.;

-Медаль «Сорок років перемоги в Великій Вітчизняній війні 1941-1945 р.р. з пос.;

-Значок «25 років перемоги в Великій Вітчизняній війні» з посвідченням;

-Медаль «За відвагу»;

-Медаль «50 років перемоги в Великій Вітчизняній війні 1941-1945 р.р.»;

-Медаль «Вітчизняна війна 1944-1945 р. р.»;

-Значок «50 років визволення України»;

-Посвідчення до медалі «30 років перемоги в Великій Вітчизняній війні 1941-1945 р.р.»;

-Орденська книжка ОСОБА_4 ;

-Орден Червоної Зірки (2 шт);

-Орден Вітчизняної війни 2 ступеня;

-Посвідчення медалі «За участь в Великій Вітчизняній війні 1944-1945 р.р. Болгарія.

Відповідно до акту прийому експонатів № 80 від 31 липня 2000 року, ОСОБА_3 передав, а Музей ЗСУ, правонаступником якого, на підставі Указу Президента України № 29/210 від 15 січня 2010 року є Національний військово-історичний музей України, прийняв на тимчасове безоплатне зберігання експонати, що належали його батьку ОСОБА_4 , який помер у ІНФОРМАЦІЯ_2.

26 жовтня 2015 року на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення сімейних цінностей, згідно з переліком, однак листом від 05 листопада 2015 року № 404 відповідач відмовив в задоволенні вимоги про їх повернення.

Рішення про відмову в поверненні сімейних цінностей мотивоване тим, що відсутні правові підстави для задоволення вимоги та вирішення питання по суті знаходиться поза межами компетенції керівництва відповідача.

Вислухавши представника позивача, який в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив його задовольнити, а також представника відповідача, який проти позову заперечував, а в його задоволенні просив відмовити, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до акту прийому експонатів № 80 від 31 липня 2000 року, ОСОБА_3 передав, а Музей ЗСУ, правонаступником якого, на підставі Указу Президента України № 29/210 від 15 січня 2010 року є Національний військово-історичний музей України, прийняв на тимчасове безоплатне зберігання експонати, що належали його батьку ОСОБА_4 , який помер у ІНФОРМАЦІЯ_2.

26 жовтня 2015 року на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення сімейних цінностей, згідно з переліком, однак листом від 05 листопада 2015 року № 404 відповідач відмовив в задоволенні вимоги про їх повернення.

Рішення про відмову в поверненні сімейних цінностей мотивоване тим, що відсутні правові підстави для задоволення вимоги та вирішення питання по суті знаходиться поза межами компетенції керівництва відповідача.

Питання державних нагород регулюється спеціальним - Законом України «Про державні нагороди України» від 16 березня 2000 року № 1549-ІІІ Відомості Верховної Ради України, 2000, № 21, ст. 162 з наступними змінами та доповненнями. Документ опубліковано в Урядовому кур`єрі та Голосі України 11 та 18 квітня 2000 року відповідно.

Відповідно до ст. 18 Закону№ 1549-ІІІ після смерті нагородженого, за наявності спадкоємців, нагорода залишається у сім`ї померлого.

За згодою спадкоємців державні нагороди можуть бути передані на тимчасове або постійне зберігання музеям. Державні нагороди передаються музеям на підставі рішення Комісії Державних нагород та геральдики за наявності відповідного клопотання музейного закладу.

Передані музеям на постійне зберігання державні нагороди спадкоємцям померлого або нагородженого посмертно не повертаються.

У разі відсутності у померлого нагородженого спадкоємців державні нагороди і документи про нагородження мають бути передані на зберігання державі.

Вбачається, що рішення або згоди щодо передачі спірних предметів на постійне зберігання - не приймалося та позивачем не надавалося.

Поряд із цим, позивач посилається, що актом - не визначено, ту обставину, що предмети згідно переліку передані у постійне користування, ця обставина - є критично-суттєвою, оскільки беззаперечно впливала би на рішення позивача, щодо передачі відповідних предметів, які були та залишаються сімейною «реліквією».

Відповідно до ч. 8 ст. 15 Закону України «Про музеї та музейну справу» в редакції закону від 14 травня 1999 року № 659-ХІV, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин : Музейний фонд України є національним багатством України, невід`ємною складовою частиною культурної спадщини України, яка охороняється законом. Положення про Музейний Фонд України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 10 Положення про музейний фонд України, в редакції від 20 липня 2000 року № 1147 (1147-2000-п)фондово-облікова документація складається з основних і допоміжних обліковихдокументів.

До основних облікових документів належатьакти приймання і передачі музейних предметів на постійне або тимчасове зберігання.

Відповідно до п.п. 3, 4 Інструкції про порядок прийому в музеї країни для експонування орденів і медалей СРСР затвердженої наказом міністерства культури СРСР від 31 жовтня 1977 року № 838:

п. 3 Экспонирование и хранение в народных музеях и в музеях на общественных началах орденов и медалей СССР и документов о награждении осуществляется при условии строгого соблюдения в этих музеях порядка их хранения (п. 4 настоящей Инструкции). В случае несоблюдения порядка хранения ордена и медали СССР должны быть переданы в государственные музеи.

п. 4. Учет и хранение в музеях орденов и медалей СССР осуществляется в строгом соответствии с «Инструкцией о порядке учета и хранения музейных ценностей из драгоценных металлов и драгоценных камней, находящихся в государственных музеях и культурно-просветительных учреждениях СССР», утвержденной Министерством культуры СССР 18 сентября 1975 г. N 29-166.

Відповідно до п. 86 якої: «Все поступившие в музей предметы подлежат строгому документальному учету - Оформление приема и выдачи предметов производится немедленно по их поступлении или видаче, по соответствующим актам. Акт приема и акт выдачи (Приложения N 3, 4) являются первичными юридическими документами государственного учета музейних фондов. Хранение в музеях предметов, не оформленных актами приема, категорически запрещается.

Тобто, основною підставою для задоволення позову зазначено, що «Акт прийому експонатів», ані за формою, ані за змістом, не відповідає вимогам законодавства, що діяло на момент його складання.

Також, що «Акт» - не відповідає формам визначеним додатками до Інструкції про порядок обліку і зберігання музейних цінностей, які знаходяться в державних музеях СРСР затвердженої наказом Міністерства культури СРСР № 290 від 17 липня 1985 року (була чинна на момент виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, позивач посилається на те, що всупереч твердженням відповідача у нього відсутні правові підстави для збереження та експонування вказаних об`єктів.

Тобто по своїй суті, як вказує позивач акт прийому експонатів - є нікчемним правочином в розумінніст. 215 ЦК України, а тому такий має тимчасовий характер дії та тимчасовість передачі предметів зазначених у ньому, однак, суд не погоджується із зазначеним, з огляду на неступне.

Як свідчать архівні документи Національного військово-історичного музею України, нагороди та особисті речі ОСОБА_4 були передані до Музею 31липня 2000року добровільно і особисто позивачем та обліковані Музеєм як «музейні предмети основного фонду». Тобто на постійне зберігання.

Водночас, позивачем не надано в якості доказу жодного документу, який би підтвердив, що він передав Музею нагороди і особисті речі на тимчасове зберігання.

Крім того, стосовно твердженьпозивача про передачу особистих речей та нагород ОСОБА_4 на постійне зберігання вказують наступні факти:

-передача нагород та особистих речей ОСОБА_4 його сином, що відбувалася за згодою всієї родини;

-час перебування нагород та особистих речей ОСОБА_4 у фондах музею протягом 18 років;

-відсутність жодних претензій до Музею зі сторони спадкоємців ОСОБА_4 протягом цього часу.

Слід зауважити, що у період передачі нагород та особистих речей ОСОБА_4 Музею при оформленні Акту прийому експонатів від 31липня 2000року №80 не вказано час чи період, на який вони передаються, так як передбачалося, що вони поступають у фонди музею на безстроковий період.

Водночас, звертаючи увагу на положення законодавства з майнових відносин, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном, і продовжує відкрито, безперервно володіти рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно.

Спірні нагороди та особисті речі ОСОБА_4 перебувають у фондах Музею з 2000 року. Діючий ЦК України вступив у силу з 01січня 2004року, а ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом щодо повернення нагород у 2018 році.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що протягом всього цього часу Музей відкрито та безперервно володів нагородами СРСР та особистим майном ОСОБА_4 , що підтверджується відсутністю претензій з боку спадкоємців ветерана та офіційним їх включенням, як музейних експонатів, до музейного фонду. Не заперечується такожі факт добросовісного заволодіння музейною установою нагородами та особистими речами ОСОБА_4 , що підтверджується офіційною передачею даних предметів сином ветерана, записом у книзі обліку основного фонду Музею та інвентарній книзі нагород та нагрудних знаків.

Таким чином, з точки зору норми ч.1 ст. 344 ЦК України спірні нагороди та особисті речі ОСОБА_4 на даний час є власністю Національного військово-історичного музею України.

Крім того, як вказує ч.1 ст. 347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно заявивши про це, або вчинивши дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Отже, спадкоємець ОСОБА_4 , передавши до музейної установи державні нагороди та особисті речі свого батька без жодних зафіксованих умов передачі на тимчасове зберігання, та не висуваючи претензій до держави протягом тривалого часу, фактично вчинив дії, що свідчать про його відмову від права власності.

Згідно ст. 336 ЦК України, особа, яка заволоділа рухомою річчю, від якої власник відмовився відповідно до ст. 347 ЦК України, набуває права власності на цю річ з моменту заволодіння нею.

Згідно ч.1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного станурегулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Діючий ЦК України вступив у силу з 01січня 2004року.

Таким чином, також згідно норми ч.1 ст. 347 ЦК України державні нагороди та особисті речі ОСОБА_4 є власністю вже Національного військово-історичного музею України.

Після передачі нагород та особистих речей ОСОБА_4 до Музею вони стали музейними експонатами, а тому пов`язані з ними спірні питання регулюються відповідним законодавством, що регулює музейну діяльність.

Відповідно до змісту ст.ст. 15-1, 15-2 Закону України «Про музеї та музейну справу», п. 12 Положення про Музейний фонд України (постанова КМ України від 20липня 2000року № 1147) дані нагороди, як музейні предмети, належать до державної частини Музейного фонду України та не підлягають відчуженню, за винятком обміну на інші музейні предмети, музейні колекції, музейні зібрання.

Наведене свідчить, що Національний військово-історичний музей України не має правових підстав для повернення отриманих нагород та особистих речей ОСОБА_4 , рішень засновником Музею - Міністерством оборони України та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах культури та мистецтв - Міністерством культури України з порушеного питання не приймалось.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що Національним військово-історичним музеєм України правомірно відмовлено в повернення отриманих нагород та особистих речей ОСОБА_4 , а тому виключає підстави для зобов`язання відповідача щодо їх повернення, з огляду на що позов задоволенню не підлягає.

За правилами ст. 141 ЦПК України сума сплаченого судового збору не відшкодовується.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 174, 263-265, 273, 274, 275, 279, 352, 354, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до Національного військово-історичного музею України Міністерства оборони України, про витребування майна - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 вересня 2020 року.

Суддя В. А. Писанець