ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 605/275/19Головуючий у 1-й інстанції Горуц Р.О.
Провадження № 22-ц/817/214/20 Доповідач - Дикун С.І.
Категорія - 302070000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Костів О. З., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

та учасників судового процесу: відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 605/275/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, ухваленого суддею Горуцом Р.О.,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, посилаючись на те, що відповідач на відстані 1,2 м. від його огорожі посадила плодові дерева, які досягають висоти більше 3 м. та кущі, які ростуть фактично на його огорожі.

Зазначив, що його земельна ділянка на протязі багатьох років перебуває в антисанітарному стані по причині її забруднення листям та гнилими фруктами від насаджень відповідача, а тому просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом пересадки дерев та кущів від межі на відстань, яка передбачена законом із встановленням відповідного терміну для цього.

Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Судові витрати покладено на позивача в межах ним понесених.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд в інший суд, посилаючись на порушення норм матеріального права.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що актом Підгаєцької міської ради зафіксовано те, що плодоягідні дерева висаджені на земельній ділянці відповідача не відповідають вимогам будівельних норм «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України» ДБН 79-92 згідно яких дерева слід садити на віддалі не менше 3 м., а кущі на відділі 1 м. від сусідньої земельної ділянки.

Зазначив, що це порушення в судовому засіданні визнано відповідачем, що відповідно до вимог ст.82 ЦК України (обставини, які визнаються учасниками справи) не підлягають доказуванню.

Вказує, що судом помилково застосовано до даних правовідносин ст.391, а не ст.152 ЗК України.

Звертає увагу на те, що вимогами ст.1225 ЦК України передбачено, що до спадкоємців житлового будинку та інших будівельних споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування. Факт прийняття спадщини підтверджується відповідними документами, наявними в матеріалах справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідачка ОСОБА_1 апеляційної скарги не визнала, посилаючись, що ОСОБА_2 не доведено факту, що йому чиняться перешкоди у користуванні земельною ділянкою. ОСОБА_1 пояснила, що всі гілки з дерев, які б могли хоча б якимось чином досягати земельної ділянки позивача, обрубані, дерева підчищені, про що подала апеляційному суду відповідні світлини.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про день і час слухання справи, у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, що, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що позивач є власником 3/4 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 10 квітня 2003 року та реєстраційним написом на правовстановлювальному документі за реєстровим №1276 від 22 квітня 2003 року. Земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд площею 0,0632 га за цією адресою перебуває у користуванні позивача з 10.04.2003 року, що вбачається із довідки Підгаєцької міської ради Тернопільської області (а.с.13).

Відповідачка є власницею житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Відповідно до комісійного акту обстеження земельних насаджень від 08 квітня 2019 року Підгаєцької міської ради Підгаєцького району Тернопільської області на земельній ділянці ОСОБА_1 , яка розташована в АДРЕСА_1 , висаджено дерева та кущі на відстані 1,5 м від межі сусіда ОСОБА_2 . Вказані дерева розташовані відповідачкою з порушенням будівельних норм "Житлові будинки для індивідуальних забудовників України" ДБН 79-92 (далі - ДБН 79-92), відповідно до яких дерева необхідно садити на віддалі не менше 3 м. від межі сусідньої ділянки, кущі - на віддалі 1 м.

Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності із ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту порушення його прав та охоронюваних законом інтересів відповідачкою.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.

Твердження ОСОБА_2 про те, що йому чиняться перешкоди у користуванні його земельною ділянкою, яка перебуває упродовж двох років в антисанітарному стані, через її забруднення листям та гнилими фруктами із дерев, що ростуть на земельній ділянці відповідачки, а також, що його огорожа дряпається кущами, які ростуть на земельній ділянці ОСОБА_1 , в безпосередній близькості до неї, не заслуговують на увагу, так як не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції.

Самі по собі факти розташування дерев на земельній ділянці відповідачки на відстані, що не відповідає будівельним нормам "Житлові будинки для індивідуальних забудовників України" ДБН 79-92, не можуть свідчити про наявність порушення прав позивача як землекористувача суміжної земельної ділянки, без представлення доказів таких порушень, чого позивачем не подано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

Посилання позивача на комісійний акт обстеження земельних насаджень від 08 квітня 2019 року Підгаєцької міської ради Підгаєцького району Тернопільської області, обґрунтовано не прийнятий судом першої інстанції на доведення порушень прав позивача, оскільки цим актом лише зафіксована відстань, на якій ростуть спірні дерева, без вказівки на конкретні порушення прав ОСОБА_2 , на які він посилається.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права; обставини справи встановлені судом правильно, доказам дана належна правова оцінка. Підстави для скасування судового рішення в межах вимог, заявлених як у суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі, у апеляційного суду відсутні.

Поскільки позивач був звільнений судом від сплати судового збору у суді апеляційної інстанції, то, відповідно до вимог ч. 6 ст.141 ЦПК України, судові витрати по справі слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2019 року залишити без змін.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2020 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Костів О.З.