Справа № 168/413/20
Провадження № 6/168/4/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року смт. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Назарука О.В.,

секретаря с/з Таксюк О.С.,

розглянувши в судовому засіданні в смт. Стара Вижівка Волинської області в залі суду подання начальника Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Прохорчука Сергія Федоровича, про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта,

В С Т А Н О В И В:

Начальник Старовижівського РВ ДВС Прохорчук С.Ф. звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні у Старовижівському РВ ДВС перебуває виконавче провадження № 62118838, по примусовому виконанні виконавчого листа №107/17 від 12 липня 2017 року про стягнення солідарно 130 333,32 грн. боргу. Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавцем 50 травня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Рішення боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на виконання рішення не здійснено. Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно з інформацією, наданою на запити, майно належне боржнику на праві власності відсутнє. Виконавцем 20 травня 2020 року на адресу боржника надсилався виклик щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак боржник на виклик державного виконавця до відділу ДВС не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця. ОСОБА_1 доходи не одержує. Крім того, було встановлено, що ОСОБА_1 18 червня 2020 року перетнув державний кордон. Враховуючи ту обставину, що рішення не виконано, боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного майна і доходів, державний виконавець вважає, що наявні підстави для обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

У судове засідання державний виконавець не з`явилася, подав до суду письмову заяву, в якій просить розглядати подання за його відсутності.

Суд, вивчивши подання, дослідивши копії матеріалів виконавчого провадження, що містяться у матеріалах справи, оглянувши матеріали виконавчого провадження, та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно з вимогами статті 441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до вимог частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 19 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

У відповідності до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді обмеження у праві виїзду не за сам факт невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

У судовому засіданні досліджено надані суду докази, зокрема: повідомлення про надсилання боржникові копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження; постанову про відкриття виконавчого провадження; постанову про стягнення виконавчого збору; виклик державного виконавця; інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; постанова про арешт майна боржника; постанова про арешт коштів боржника; інформація про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами; інформація про осіб-боржників, які отримують пенсії; виконавчий лист від 09 червня 2017 року № 107/17.

На думку державного виконавця ці докази підтверджують ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань.

Однак, на переконання суду, надані виконавцем докази свідчать лише про наявність боргу та містять відомості про майновий стан боржника.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про те, що: ОСОБА_1 відомо про відкрите виконавче провадження; боржник не з`являється на виклики державного виконавця без поважних причин; має намір залишити територію України з метою уникнення відповідальності за борговими зобов`язаннями.

Отже, в поданні державним виконавцем не наведено жодних документально підтверджених обставин, які об`єктивно свідчили б про цілеспрямоване ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на нього вимогою грошових зобов`язань при наявності у нього такої можливості та про намір останнього вибути за межі України саме з цією метою.

Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Оскільки, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що наміру ОСОБА_1 в ухиленні від виконання зобов`язання не встановлено, а тому підстав для обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон немає.

На підставі викладеного,

керуючись Законом України «Про виконавче провадження»,

статтями 352-355, 441 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання начальника Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Прохорчука Сергія Федоровича, про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Старовижівський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя/підпис/О. В. Назарук

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду:

Суддя Старовижівського районного суду

Волинської області О.В. Назарук