Провадження АДРЕСА_3-ц/824/2925/2020 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 лютого 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 20 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» про відшкодування майнової і немайнової шкоди, завданої залиттям квартири,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулисядо суду із вказаним позовом,який надалі доповнили і мотивували тим, що їм на праві спільної часткової власності належить трикімнатна квартира АДРЕСА_1 . Поверхом вище у квартирі АДРЕСА_2 , яка розташована над їх квартирою, мешкає відповідачка ОСОБА_1 .

Вказували, що 03 листопада 2017 року їх квартиру було затоплено гарячою водою із квартири відповідачки, в якій відбулася поломка сантехнічного обладнання, а саме - пошкодження опалювального приладу у вигляді стального радіатора. Окрім того, зведена відповідачкою без дозволу прибудова не дала можливості представникам експлуатуючої організації вчасно перекрити гарячу воду по стояку. Вони викликали представників ТОВ «Житло-Сервіс», які склали акт від 06 листопада 2017 року, в якому зазначили як виявлені пошкодження у квартирі, так і причину залиття. Також вони викликали поліцію, працівники якої склали протокол, де зафіксували пошкодження квартири і майна.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту вони звернулися до експерта ПП ОСОБА_6, яка надала висновок від 15 листопада 2017 року про те, що вартість збитку, завданого власникам квартири внаслідок залиття становить 224505 грн., за проведення експертизи вони сплатили 10000 грн. Відповідачка відмовляється добровільно відшкодувати завдану їм шкоду внаслідок залиття квартири попри їх неодноразові звернення. Посилалися, що діями відповідачки їм завдано моральної шкоди, яка полягає у негативних емоціях і переживаннях, порушенні звичного способу життя і необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Завдану моральну шкоду оцінили у

- 2 -

розмірі 30000 грн. У зв`язку з наведеним просили стягнути із відповідачки на їх користь завдану матеріальну шкоду пропорційно часткам у праві власності на квартиру, а саме на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 118563 грн., моральну шкоду у розмірі 10000 грн., судові витрати 11377,56 грн., на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 52971 грн., моральну шкоду у розмірі 10000 грн., на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 52971 грн., моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

У червні 2018 року позивачі подали заяву про збільшення позовних вимог, де посилаючись на те, що через проведення ремонту в квартирі їх сім`я не мала можливості користуватися жилим приміщенням і ОСОБА_2 ніс додаткові витрати на оренду житла в період ремонту, а також додаткові витрати у зв`язку із судовим процесом, просили стягнути з відповідачки користь позивача ОСОБА_2 понесені ним додаткові витрати в розмірі 110021,79 грн., з яких: 90000 грн. витрати на оренду житла в період ремонту, 18429,83 грн. - витрати на пальне протягом двох місяців, 795 грн. - вартість флеш носіїв для надання інформації для сторін та суду, 439,96 грн. - поштові витрати, 357 грн. - витрати на копіювання документів сторін.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 20 березня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 : на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 118563 грн., моральну шкоду в розмірі 3000 грн., судовий збір - 1354,67 грн., витрати, пов`язані із розглядом справи в розмірі 10000 грн.; на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 52971 грн., моральну шкоду в розмірі 3000 грн., судовий збір в розмірі 1137,92 грн.; на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 52971 грн., моральну шкоду в розмірі 3000 грн., судовий збір в розмірі 1137,92 грн. В решті позову відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 24 жовтня 2019 року заяву відповідачки ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування і недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що судом помилково, за відсутності належних доказів встановлено обставини щодо вчинення відповідачкою дій по спричиненню шкоди позивачам, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачки і шкодою та наявності її вини. Зокрема із акту від 03 листопада 2017 року, складного інженером ПЦС Печерського РВ УПО в м.Києві про перезакриття приміщення ОМГ, та акту від 06 листопада 2017 року ТОВ «Житло-Сервіс» не підтверджується та обставина, що залиття квартири позивачів мало місце із квартири відповідачки та наявність винних дій з її боку. Обстеження квартири відповідачки не проводилося. У звіті з визначення вартості матеріального збитку від 15 листопада 2017 року теж відсутня інформація про причини залиття квартири позивачів. Враховуючи непідтвердження факту залиття квартири позивачів внаслідок дій відповідачки відсутні передбачені ст.ст.1166, 1167 ЦК України підстави для покладення на неї відповідальності за завдану шкоду, що свідчить про порушення судом норм матеріального права. Суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у відсутність ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які не подавали клопотання про розгляд справи у їх відсутність та без наявності належних документів на підтвердження повноважень представника, а тому мав залишити їх вимоги без розгляду. Суд розглянув справу за відсутності відповідачки, яка не була належним чином у відповідності до положень ст.128 ЦПК України повідомлена про час розгляду справи. Неповідомлення позивачки про розгляд справи у свою чергу потягло порушення її прав та неможливість встановлення причин

- 3 -

залиття квартири позивачів. Матеріали справи не містять висновків експертів з питань причин залиття квартири позивачів, встановити які можливо лише за допомогою висновку експертизи, як і встановити розмір завданої шкоди.

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали відзив на апеляційну скаргу, де вказали, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив їх позов частково, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Третя особа ТОВ «Житло-сервіс» подала письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких підтвердило факт залиття 03 листопада 2017 року належної позивачам квартири внаслідок неполадок внутрішньоквартирних комунікацій у квартирі відповідачки, що було встановлено працівниками товариства і про що складено відповідний акт, який вірно врахований судом. Вважають, що суд ухвалив законне і обгрунтоване рішення.

В суді апеляційної інстанції представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Порхун С.В. апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Києва як незаконне.

Позивач ОСОБА_3 та представник його і інших позивачів адвокат Чуніхін О.М. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Третя особа ТОВ «Житло-Сервіс» належним чином повідомлена про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не з`явилася, причин неявки не повідомила, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Згідно п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Колегією суддів встановлено, що справа розглянута судом першої інстанції у відсутність відповідачки ОСОБА_1 , яка не була належним чином повідомлена про дату і час розгляду, що свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Згідно положень ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є в тому числі порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є

- 4 -

обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на приписи п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, поскільки суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у відсутність відповідачки ОСОБА_1 , яка не повідомлена належним чином про дату, час і місце засідання суду і яка обгрунтовує свою апеляційну скаргу такими обставинами.

Окрім того, колегія суддів враховує, що належне повідомлення сторони про розгляд справи є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій принципу рівності сторін, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема у справі «Лопушанський проти України» у зв`язку із розглядом справи у відсутність відповідача, який не був належно повідомлений, суд констатував, що не було дотримано принципу рівності сторін, гарантованого п.1 ст.6 Конвенції.

Розглянувши справу у відсутність відповідачки ОСОБА_1 , яка взагалі не була повідомлена про розгляд даної справи, суд допустив порушення процесуального принципу рівності сторін, що позбавило відповідачку висунути свої заперечення і доводи проти позову, в тому числі заявити клопотання про призначення судової екпертизи, що є істостним в даній справі.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.22 ЦПК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до положень ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам особи, а також шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст.1167 моральна шкода, завдана особі неправомірними діями чи

- 5 -

бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Судом встановлено, що позивачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Позивачу ОСОБА_2 належить 40/100 частин вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 21 грудня 2007 року, а позивачам ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - по 30/100 частин кожному на підставі договору дарування від 19 червня 2008 року.

Відповідачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 в цьому ж будинку, яка розташована поверхом вище над квартирою позивачів, відповідно до свідоцтва про право власності від 11 серпня 2006 року.

Також, судом встановлено, що 03 листопада 2017 року відбулося залиття гарячою водою належної позивачам квартири із вище розташованої квартири АДРЕСА_3 . Залиття відбулося внаслідок пошкодження опалювального приладу радіатору стального типу, встановленого в холі квартири АДРЕСА_3 , що стверджується актом від 06 листопада 2017 року, складеним комісією Житлово-експлуатаційного підприємства ТОВ «Житло-Сервіс», яке обслуговує даний будинок. У ході вищевказаного обстеження комісією встановлено, що під час залиття квартири АДРЕСА_4 постраждали: в холі та залі на декоративній підвісній стелі (мат.гіпсокартон, в/е фарбування) спостерігаються руді плями та деформація загальною площею 90 кв.м., відсутня частина стелі загальною площею 1,8 кв.м. Внаслідок залиття відбулося відшарування плінтусів загальною довжиною 36 м.п. На стінах (мат. бетон, в/е фарбування) спостерігаються руді плями загальною площею 53 кв.м. На підлозі (мат. мраморна плитка «Травертин») наявні плями загальною площею 90 кв.м та тріщина біля дверей у плитці в розмірі 20 см. на 2 мм. Спостерігається деформація дверей (мат. дерево) в нижній частині.

Окрім того, факт залиття належної позивачам квартири із розташованої поверхом вище квартири відповідачки підтверджується актом № 6 від 03 листопада 2017 року інженера ПЦС Печерського РВ УПО в м.Києві Парубець В.О. про відкриття приміщення з ОМГ, в яком узазначено про аварійне затоплення квартири позивачів із верхнього поверху.

Згідно висновку ПП ОСОБА_6 від 15 листопада 2017 року вартість матеріального збитку, завданого власнику квартири АДРЕСА_1 складає 224505 грн., з яких оздоблення квартири 176570 грн., меблі - 22662 грн., рухомі речі 25273 грн. Оцінка збитку проводилася спеціалістом шляхом огляду пошкодженого майна 15 листопада 2017 року. Про проведення огляду відповідачка повідомлена телеграмою, яку відмовилася отримувати, що засвідчено телеграмою начальника поштового відділення Гупалюк .

Вартість проведеного ПП ОСОБА_6 дослідження становить 10000 грн.

Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Отже, судом незапеерчно встановлено, що заподіяння матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири позивачам сталося внаслідок несправності сантехнічного обладнання у квартирі відповідачки АДРЕСА_3.

Ураховуючи, що у правовідносинах із відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди, а також беручи до уваги, що відповідачка відсутність своєї вини, що є її процесуальним обов`язком згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України і ст.1166 ЦК України, не довела, доказів, які б підтверджували це не подала ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що відповідальність за завдану шкоду має нести саме відповідачка.

За таких обставин, суд покладає на відповідачку відповідальність за матеріальний збиток, завданий залиттям квартири, який стягує з відповідачки на користь позивачів, з урахуванням їх часток у праві власності на квартиру у наступних розмірах: на користь

ОСОБА_2 (40/100 частки) стягує на відшкодування завданої матеріальної шкоди 118563 грн., на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (у кожного по 30/100 частки) стягує на користь кожного на відшкодування завданої матеріальної шкоди 52971 грн.

Суд стягує на користь ОСОБА_2 вартість проведення дослідження, яка становить 10000 грн. і яка оплачена останнім згідно квитанції.

При цьому колегія суддів погоджується із розміром збитків, завданих залиттям, який визначено у висновку ПП ОСОБА_6 від 15 листопада 2017 року, який відповідачкою не спростований.

Водночас, суд не знаходить підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідачки на його користь матеріальної шкоди, пов`язаної з орендою будинку за межами м.Києва в період ремонту квартири, та витратами на пальне у розмірі 110021,79 грн., оскільки, позивач не надав суду доказів про наявність причинно-наслідкового зв`язку між залиттям квартри та необхідністю оренди такого будинку, зокрема не надав доказів щодо неможливості проживання його та інших позивачів у вказаній квартирі після її залиття або в період ремонту і що оренда житла викликана виключно неможливістю використання квартири для проживання.

Відмовляючи у задоволенні вимог в цій частині колегія суддів враховує ненадання позивачем належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували понесення заявлених позивачем ОСОБА_2 матеріальних збитків у вигляді витрат на оренду, як і витрат на фахівця за проведення діагностики електронної техніки, поштових та інших витрат, які є пов`язаними з розглядом саме даної справи.

Щодо вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів вважає, що вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Судом незаперечно встановлено факт заподіяння позивачам з боку відповідачів матеріальної шкоди з вини останньої.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких позивачі зазнали у зв`язку із пошкодженням їх нерухомого майна у вигляді квартири та іншого рухомого майна у квартирі, внаслідок чого вони зазнали негативних емоцій і переживань, було порушено звичний спосіб їх життя і потребувало від них необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, в тому числі проведення ремонту.

З урахуванням характеру правопорушення з боку відповідачки, глибини фізичних та душевних страждань позивачів та позбавлення їх можливості реалізації звичного способу життя, а також з урахуванням поведінки відповідачки, яка ігнорувала спілкування з ними, вимоги розумності і справедливості, колегія суддів визначає завдану позивачам моральну шкоди у розмірі 3000 грн. кожному.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом помилково, за відсутності належних доказів встановлено обставини щодо вчинення відповідачкою дій по спричиненню шкоди

- 7 -

позивачам, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачки та шкодою, а також її вини, не грунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом зазначеної норми у правовідносинах по відшкодуванню шкоди (деліктні зобов`язання) діє презумпція вини заподіювача шкоди. Обов`язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, проте відсутність вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивачі надали суду докази, які свідчать про те, що залиття їх квартири сталося внаслідок несправності сантехнічного обладнання у квартирі відповідачки, зокрема акт від 06 листопада 2017 року, складений комісією Житлово-експлуатаційного підприємства ТОВ «Житло-Сервіс», яке обслуговує даний будинок і в якому чітко ззначена причина залиття - пошкодження радіатора опалення у квартирі відповдіачки, а також актом № 6 від 03 листопада 2017 року інженера ПЦС Печерського РВ УПО в м.Києві Парубець В.О. про відкриття приміщення з ОМГ, в якому зазначено про аварійне затоплення квартири позивачів із верхнього поверху.

Також позивачами при подачі позову додано до заяви флеш-носій електронної інформації (т.1 а.с.65), на якому міститься значна кількість як фотознімків, так і відеозйомки пошкоджень належної позивачам квартири і майна у квартирі, які здійснені безпосередньо після залиття.

Окрім того, на вказаному флеш-носії електронної інформації містяться як фотознімки, так і відеозйомка у квартирі відповідачки, виконана працівниками обслуговуючої організації, на яких в тому числі відображено місце розташування стального радіатора системи опалення, що пошкоджений, та місце витоку з цього радіатора гарячої води, а також зображення ламінату у квартрирі відповідачки, який розбух від води.

Вказані докази у своїй сукупності переконливо доводять як факт залиття належної позивачам квартири із квартири відповідачки, так і причини залиття - пошкодження стального радіатора опалення в холі квартири відповідачки.

Відповідачка у свою чергу, всупереч положенням ч.3 ст.12 ЦПК ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надала ні до суду першої інстанції при подачі заяви про перегляд заочного рішення, ні до суду апеляційної інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б спростовували наявність її вини у спричиненні залиття квартири позивачів і як наслідок заподіянні їм збитків.

При цьому колегія враховує, що відповідачка мала можливість спростувати доводи позивачів і надати докази на спростування своєї вини, бо дізналася про наявність судового рішення у серпні 2019 року, а вже 16 серпня 2019 року подала заяву про перегляд заочного рішення, однакдоказів на спростування доводів позивачів та поданих ними доказів до суду не надала.

Зокрема відповідачкою не надано доказів щодо залиття квартири не з її квартири, чи не у зв`язку із пошкодженням у її квартирі опалювального приладу, чи відсутність такого пошкодження, чи що залиття сталося із іншої квартири, тощо. Фактично відповідачка будує свою позицію на неналежності поданих позивачами доказів, що суперечить презумпції вини

- 8 -

та принципу змагальності, бо вона має надати докази своєї невинуватості, а не посилатися на неналежність доказів іншої сторони.

Доводи апеляційної скарги про неналежність доказів у вигляді акта від 06 листопада 2017 року комісієї ЖЕП ТОВ «Житло-Сервіс», яке обслуговує даний будинок, та акту № 6 від 03 листопада 2017 року інженера ПЦС Печерського РВ УПО в м.Києві Парубець В.О. колегія суддів відхиляє як безпідставні дані докази є належними, допустимими та достатніми, які дозволяють достовірно встановити обставини справи і дають підстави для висновку про причини залиття та винуватця цього.

Як вище вказувалося, висновки у акту підтверджуються фото та відеоматеріалами, проведеними працівниками обслуговуючої організації, які оглядали квартиру відповідачки.

Це ж стосується доводів апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права, зокрема ст.ст.1166, 1167 ЦК України, які визначають підстави для покладення на неї відповідальності за завдану шкоду. Дані норми передбачають презумпцію вини заподіювача. яка не спростована відповідачкою, а тому такі доводи відхиляються.

Доводи апеляційної скарги про розгляд судом справи за відсутності відповідачки, яка не була належним чином у відповідності до положень ст.128 ЦПК України повідомлена про час розгляду справи, що у свою чергу потягло порушення її прав враховані при скасуванні судового рішення і ухваленні нового. При цьому судом апеляційної інстанції враховано та дано оцінку усім доводам відповідачки, в тому числі клопотанню про призначення судової будівельно-технічної екпертизи.

Доводи апеляційної скарги про необхідність призначення судової будівельно-технічної екпертизи з огляду на те, що матеріали справи не містять висновків експертів з питань причин залиття квартири позивачів, встановити які можливо лише за допомогою висновку експертизи, як і встановити розмір завданої шкоди, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

По-перше, перші два питання, які відповідачка просить поставити на вирішення експертів, а саме чи присутні ознаки залиття квартири АДРЕСА_1 та які причини цього не потребують спеціальних знань. Питання виявлення факту залиття (затоплення) жилого приміщення може бути встановлене як самостійно мешканцем квартири, так і працівниками обслуговуючої організації, і не потребує наявності спеціальних знань.

По-друге, факт залиття квартири позивачів саме із квартири відповідачки знайшов своє підтвердження при розгляді справи і підтверджується актом від 06 листопада 2017 року комісієї ЖЕП ТОВ «Житло-Сервіс» та актом № 6 від 03 листопада 2017 року інженера ПЦС Печерського РВ УПО в м.Києві Парубець В.О., а такожфото та відеоматеріалами квартири позивачів, на яких в тому числі на підлозі стоїть вода, а також квартири відповідачки із зображенням пошкодженого радіатора та підлоги внаслідок дії води.

Цей же факт залиття квартири підтверджений висновком ПП ОСОБА_6 від 15 листопада 2017 року в якому підтверджено пошкодження оздоблення квартири та речей саме внаслідок залиття, а не інших факторів (пожежі, задимлення, вибуху тощо), та додатками до нього у вигляді значної кількості фотознімків, на яких містяться зображення пошкоджених стін стелі, підлоги у квартирі, а також меблів та та іншого рухомого майна, особистих речей позивачів пошкоджених водою. Будь-яких доказів, що це не так відповідачка суду не надала.

По-третє, посилання відповідачки на необхідність призначення експертизи для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику квартири АДРЕСА_1 безпідставні.

Так, позивачами надано висновок про розмір матеріального збитку, який

- 9 -

відповідачкою не спростований. Посилаючись на необхідінсть призначення судової експертизи відповідачка не надала суду доказів в чому полягає неправильність цього висновку спеціаліста, зокрема з чим конкретно у цьому висновку вона не погоджується, вартість яких робіт, матеріалів чи речей визначена невірно або з помилками. Відповідачка взагалі не зазначає, що невірно визначена вартість ремонту та пошкоджень.

При цьому, колегія суддів враховує, що при проведенні огляду спеціалістом 15 листопада 2019 року відповідачка телеграмою була запрошена до огляду, проте згідно телеграми начальника поштового відділення Гупалюк, відмовилася її отримувати. Посилаючись на дану обставину, відповідачка взагалі не мотивувала яким чином її відсутність вплинула на визначення розміру збитку.

Відхиляючи даний довід, колегія суддів враховує, що якщо відповідачка вважає, що наданий позивачами звіт про вартість збитку невірний, то згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, відповідачка була зобов`язана його спростувати, надавши свій розрахунок чи інші, передбачені ст.76 ЦПК України докази, на його спростування, чого відповідачами не зроблено. Самі лише посилання на неналежність даного доказу, як помилково важає відповідачка, не є достатніми підставами для його неприйняття судом.

Відхиляючи даний довід колегія суддів враховує, що діюче процесуальне законодавство надає стороні широке коло можливостей для надання доказів чи спростування доказів, наданих іншою стороною, в тому числі згідно ст.106 ЦПК України відповідачка мала можливість провести експертне дослідження за власною ініціативою на спростування розрахунку збитків чи причин залиття, проте не зробила цього.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у відсутність ОСОБА_3 і ОСОБА_4 без наявності належних документів на підтвердження повноважень їх представника адвоката Чуніхіна О.М., а тому мав залишити їх вимоги без розгляду не грунтуються на вимогах процесуального закону та матеріалах справи.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст.60 ЦПК України в редакції на час ухвалення рішення).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (ч.4 ст.62 ЦПК України в редакції на час ухвалення рішення).

В матеіалах справи наявні як договори про надання юридичних (адвокатських) послуг, укладені між адвокатом Чуніхіним О.М., та позивачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , так і ордери на представництво їх інтресів (а.с.114-119).

Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову суд покладає на відповідачку судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

- 10 -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 20 березня 2019 року скасувати і ухвалити нове, яким позов задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (зареєстрована: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстрований: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду в розмірі 118563 гривень, моральну шкоду в розмірі 3000 гривень, судовий збір у розмірі 1354 гривень 67 коп., витрати, пов`язані із розглядом справи, в розмірі 10000 гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 (зареєстрована: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (зареєстрований: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 ) матеріальну шкоду в розмірі 52971 гривень, моральну шкоду в розмірі 3000 гривень, судовий збір у розмірі 1137 гривень 92 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 (зареєстрована: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 (зареєстрована: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 ) матеріальну шкоду в розмірі 52971 гривень, моральну шкоду в розмірі 3000 гривень, судовий збір у розмірі 1137 гривень 92 коп.

В решті позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: