1Справа № 319/189/20 2/335/1647/2020
РІШЕННЯ
19 жовтня 2020 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Корягіної Ю.С., представників відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107Б, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління національної поліції в Запорізькій області, прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,
В червні 2020 року ОСОБА_4 звернулася до Куйбишевського районного суду Запорізької області з позовом до Головного управління національної поліції в Запорізькій області, прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, який обґрунтований наступним.
З посиланням на ст.1176 ЦК України та вимоги Закону України ««Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач зазначає, що їй завдана матеріальна шкода, яка полягає у приниженні її честі та гідності внаслідок незаконного повідомлення про підозру та пред`явлення обвинувачення у вчиненні злочину якого вона не скоювала.
Моральна шкода завдана позивачу нею оцінена у 118075, грн., із розрахунку однієї мінімальної заробітної плати, яка становить 4723 гривень, помноженої на 25 місяців перебування позивача слідством та судом.
Посилаючись на вищевикладене позивач просила стягнути з Державної казначейської служби України на свою користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 118075,00 грн., заподіяної незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування та прокуратури. Окрім того, просила суд стягнути з Державної казначейської служби України судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 504000 грн.
16.03.2020 року позивач подала до суду оновлену позовну заяву у якій уточнила прохальну частину позову та просила стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на свою користь грошові кошти в сумі 118 075,00 грн., на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування та прокуратури. Також просила стягнути на свою користь з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України грошові кошти в сумі 5040,00 грн., на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 17.03.2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, ухвалено справу розглядати без виклику, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
03.04.2020 року від представника Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволення позову, оскільки позивачем на підтвердження позовних вимог не надано доказів того, що вона дійсно зазнала шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також представник відповідача заперечує проти стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, оскільки ні до позову ні до оновленої позовної заяви повивачем не додано доказів на підтвердження надання їй правової допомоги, а також не визначено чи є це витратами на правову допомогу, сплаченим під час перебування позивача під слідством чи судом, або витрати на правову допомогу, які пов`язані з розглядом цивільної справи. Окрім того, з посиланням на вимоги Положення про єдиний казначейський рахунок, у відзиві зазначено про те, що безспірне списання коштів за судовим рішенням про відшкодування шкоди не здійснюється з єдиного казначейського рахунку, відкритого в Національному банку України.
Згідно відзиву на позовну заяву Прокуратури Запорізької області за підписом заступника прокурора області О.Даниляк, який надійшов на адресу суду 03.04.2020 року, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в частині визначення позивачем розміру відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої заперечення наступним.
ОСОБА_4 пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення 14.02.2018 року. Вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 20.03.2019 року, який залишено без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05.11.2019 року, позивача визнано невинуватою у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.383 КК України.
24.04.2020 року від представника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки ГУПН в Запорізькій області не порушувало прав позивача, дії правоохоронних органів не оскаржувалися у суді, відповідно дії чи бездіяльність не була визнана протиправною. Окрім того, посилається на те, що позивачем не доведено факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань, або витрат немайнового характеру, у чому вони полягали, а також не доведено причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями та виною органу в її заподіянні.
Щодо заперечень про стягнення витрат на правову допомогу, то представник відповідача посилається на сутність у договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару, що на думку відповідача позбавляє суд та інших сторін по справі можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 14.05.2020 року справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління національної поліції в Запорізькій області, прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, передано для розгляду за підсудність до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за місцем знаходження більшості відповідачів.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.06.2020 року прийнято до розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління національної поліції в Запорізькій області, прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання представник позивача, позивач не з`явилися, повідомлені належним чином. Представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.
У судовому засіданні представники відповідачів, кожний окремо, заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву.
Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 20.03.2019 року по кримінальному провадженню №0000051 ОСОБА_4 , визнано невинуватою у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.383 КК України та виправдано її, що підтверджується копією вироку по справі №319/447/18 (а.с.6-8)

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05.11.2019 року вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 20.03.2019 року відносно ОСОБА_4 залишено без змін, що підтверджується копією ухвали Запорізького апеляційного суду від 05.22.2019 року (а.с.9-12).

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України.

Згідно зістаттею 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Відповідно достатті 56 Конституції Україникожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормамистатті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначеністаттею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першоюстатті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першоїстатті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставістатті 1174 ЦК України.

Згідно з вимогамистатті 23 ЦК Українивизначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Відповідно до положеньстатті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно з пунктом 1 частини першоїстатті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Статтею 4 Закону № 266/94-ВРвстановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги. Вказані висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року (справа № 383/596/15).

Оскільки Закон України № 266/94-ВР не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

З аналізу положень ст. 12 Закону України № 266/94-ВР вбачається, що саме суд, який ухвалив виправдувальний вирок, визначає розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив унаслідок незаконних дій та які підлягають стягненню на його користь, і таке судове рішення може бути оскаржене до суду вищої інстанції відповідно до положень цивільного процесуального законодавства (Постанова Великої Палати Верховного Суду у справі від 20.09.2018 № 686/23731/15-ц).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення(ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997).Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права(справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.)

З огляду на вищенаведені норми законодавства, безпідставними є доводи відповідачів щодо недоведеності позивачу завданої її моральної шкоди, у чому безпосередньо вона полягає, оскільки факт завдання особі моральної шкоди через незаконне притягнення її до кримінальної відповідальності презюмується законодавством.

Отже, у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди на підставі пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону, оскільки щодо неї постановлено виправдувальний вирок,

З урахуванням наведеного встановлено, що у зв`язку з переслідуванням з боку правоохоронних органів відносно позивача, остання зазнала душевних переживань, втратила авторитет серед оточення, зазнала впливу, що призвів до зміни її життєвого укладу та завдав її моральних страждань, з огляду на вищенаведене є підстави для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір, який підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з такого.

У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.Аналогічний висновок викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом. Цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону громадянину підлягає відшкодуванню шкода, завдана внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття та тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладання арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтею 2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

За обставинами справи ОСОБА_5 пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення 14.02.2018.

Вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 20.03.2019, який залишено без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05.11.2019, позивача визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 383 КК України.

Таким чином період перебування ОСОБА_4 під кримінальним переслідуванням становить з 14.02.2018 (дата повідомлення про підозру) по 05.11.2019 (набрання законної сили реабілітуючого рішення).

При цьому, суд, визначаючи розмір мінімальної заробітної плати виходить із встановленого законодавствомрозміру намомент відшкодування, починаючи з дати повідомлення про підозру у вчиненні злочину до набрання виправдувальним вироком законної сили.

Аналогічним чином (без урахування часу касаційного оскарження судових рішень) визначено період перебування особи під кримінальним переслідуванням Верховним Судом у постанові від 20.03.2019 у справі -№ 727/9472/16-ц, від 2 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15.

В інший час, після набрання законної сили реабілітуючого рішення, позивач не перебувала під слідством та судом, у зв`язку з чим її права ніяким чином не обмежувались органами дізнання, досудового слідства, прокуратурою та судом.

Так, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен виходити з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Так, у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року (справа № 214/1543/15-ц, провадження № 61-8017св18) зазначено, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити із розміру мінімальної заробітної плати, що діяла на момент ухвалення рішення судом першої інстанції.

Відповідно достатті 8 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік»установлено з 01 січня 2020 року мінімальну заробітну плату на рівні 4723 грн.

З урахуванням зазначеного мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_4 , який гарантовано державою, становить 97 777 грн.: 47 230 грн. (10 повних місяців у 2018 році * 4723 грн.) + 2530 грн. (15 днів у лютому 2018 року) + 47 230 (10 повних місяців у 2019 році * 4723 грн.) + 787 (5 днів у листопаді 2019 року).

Суд повинен визначити період кримінального переслідування та розмір шкоди згідно з вимогами ч. 3 ст. 13 Закону, а якщо є підстави для стягнення шкоди у більшому розмірі, повинен обґрунтувати такий розмір шкоди відповідними мотивами та обставинами, які мають бути підтверджені відповідними належними, допустимими, достовірними, достатніми доказам.

Отже, факт завдання особі моральної шкоди через незаконне притягнення її до кримінальної відповідальності презюмується державою, оскільки законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування громадянину моральної шкоди, водночас обов`язок доведення перед судом підстав для визначення такої шкоди у більшому розмірі, покладається на позивача, який ці обставини повинен довести належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами, а не власними припущеннями. Також, позивач повинен довести причинно-наслідковий зв`язок між незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури, суду та завданою шкодою.

Зазначена норма Закону не зобов`язує суд визначати розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду.

Таким чином, законом визначений мінімальний розмір моральної шкоди, яка відшкодовується, та не встановлено граничний розмір такої шкоди.

У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічний висновок викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Такі висновки щодо визначення розміру шкоди згідно із вимогами ч. 3 ст. 13 Закону у розмірі більшому, ніж мінімальний, узгоджується також із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.12.2015 у справі № 6-2203цс15.

Позивач просить стягнути за рахунок держави на її користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 118 075 грн., що є більшим, ніж мінімальний розмір відшкодування відповідно до ст. 13 Закону. При цьому розмір моральної шкод згідно позову не перевищує мінімального, оскільки згідно розрахунків позивача його обраховано із розміру однієї мінімальної заробітної плати 4723 грн., помноженої на 25 місяців (118075грн). Разом із тим, як зазначалося вище перебування ОСОБА_4 під кримінальним переслідуванням становить з 14.02.2018 (дата повідомлення про підозру) по 05.11.2019 (набрання законної сили реабілітуючого рішення), тобто 01р08м21д, тобто 20місяців 19днів.

Ураховуючи викладене, підстав на підтвердження завдання позивачу моральної шкоди в розмірі 118 075 грн. у позові не наведено і відсутні належні обґрунтування вищенаведеного розміру заподіяної моральної шкоди, а тому суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_4 частково у розмірі 97777,00 грн.

Щодо вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5040 грн., то судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Позивачем у позові вказано, що витрати на правничу допомогу складаються з гонорара адвоката у розмірі 5040 грн. При цьому, представник позивача зазначив у позовній заяві про те, що письмові докази витрат на правничої допомогу будуть надані додатково до виходу суду до нарадчої кімнати.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Разом із тим, позивачем не надано до суду договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, яка заявлена у розмірі 5040,00 грн, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Керуючись ст. ст. 2,4,5,12,13,76-81,89,141,263-265,268,273,274-279 ЦПК України ,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 до Головного управління національної поліції в Запорізькій області, прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) на відшкодування моральної шкоди у розмірі 97777,00 грн.(дев`яносто сім тисяч сімсот сімдесят сім гривень).

В задоволенні решти частині вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вступна та резолютивна частина рішення виготовлена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 19.10.2020 року.

Повне рішення складено 23.10.2020 року

Суддя: Ю.В. Апаллонова