Справа № 278/1236/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" лютого 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючої - судді Маслак В.П.,

при секретарі судового засіданняТузенко А.О.,

за участі представника позивача Ленського І.О.,

представника прокуратури Житомирської області Рудченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Житомирської області про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного рахунку державної казначейської служби України спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури на його користь моральну шкоду в сумі 300000,00грн.

В обгрунтування вимог позову вказав, що 25.09.2015р. був затриманий працівниками Коростишівського РВ УМВС України в Житомирській області, доставлений до відділу міліції. В подальшому, 26.09.2015р. йому було вручено повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0000552 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.153 КК України. Відносно нього 23.03.2016р. був складений обвинувальний акт, який було передано до Житомирського районного суду Житомирської області. Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 04.10.2017р. ОСОБА_1 виправдано у пред`явленому йому обвинувачені за ч.3 ст.15, ч.3 ст.153 КК України. Ухвалою суду апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишено без змін. Таким чином, позивач перебував під слідством та судом в період з 26.09.2015р. по 17.09.2018р., тобто 2 роки 11 місяців та 23 дні, чим заподіяно моральної шкоди.

ОСОБА_1 вказує, що внаслідок неправомірних дій правоохоронних органів на нього почепили ярлик «маньяка». Негативне відношення до себе позивач відчув одразу після затримання його працівниками поліції, які нанесли йому тілесні ушкодження. Позивач вказує, що 28.09.2015р. ухвалою слідчого судді до нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24.11.2015р. та направлено в СІЗО УВП №8 м.Житомира. Майже два місці позивач перебував під вартою. В подальшому, 23.11.2015р. запобіжний захід тримання під вартою було змінено на домашній арешт. Висновки всіх експертиз вказували на непричетність позивача до злочину, яке інкримінував йому орган досудового слідства. Попри це слідство відправило ОСОБА_1 на місяць до психіатричної лікарні для проведення судово-психіатричної експертизи. Внаслідок чого ОСОБА_1 знову на тривалий час був позбавлений волі. Через безпідставні звинувачення позивач зазнав душевних страждань та переніс нервове потрясіння, погіршився стан його здоров`я, репутація була зіпсована. На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду», ст.ст. 23, 1176 ЦК України, позивач просить позов задовольнити.

У відзиві на позовну заяву представник прокурора області вказав, що позивачем не доведено належним чином факту спричинення моральної шкоди, не обґрунтовано її розмір, не підтверджено обсяг страждань, не надано допустимих доказів про розмір заподіяної моральної шкоди у розмірі 300000,00 грн. за час перебування під слідством та судом. На думку представника прокуратури області, ОСОБА_1 перебував під слідством та судом у період часу з 26.09.2015р. (дата повідомлення про підозру) по 17.09.2018р. (дата набрання виправдувального вироку щодо позивача законної сили), що загалом становить 35 місяців та 21 день. Представник прокурора області вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині відшкодувань моральної шкоди у результаті перебування під слідством та судом, виходячи з 1 розміру мінімальної заробітної плати, яка діє на час розгляду справи, що становить 148976,10 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Державна казначейська служба України, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, свого представника в судове засідання не направила, про причини неявки останнього суд не повідомила, відзиву на позовну заяву до суду не направила.

Представник Прокуратури Житомирської області в судовому засіданні визнав позов частково - в сумі 148976,10 грн., з підстав, що зазначені у відзиві.

Заслухавши пояснень представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Приписами статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Відповідно до п.2 ч.2 статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

У частинах першій та другій ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим слідчого відділення Коростишівського РВ УМВС України в Житомирській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2 І.А. складено повідомлення про підозру ОСОБА_1 у вчиненні ним кримінального правопорушення , передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.153 КК України (а.с.7-8).

Ухвалою слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 28.09.2015р. щодо підозрюваного ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24.11.2015р. (а.с.24-25).

Відповідно до ухвали слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 23.11.2015р. змінено підозрюваному ОСОБА_1 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт до 26.12.2015р. (а.с.26-28).

У кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 , внесеному до ЄРДР за №0000552, 23.03.2016р. складено обвинувальний акт (а.с.9-12).

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 04.10.2017р. у справі №280/1480/15-к ОСОБА_1 визнано невинним і виправдано у пред`явленому обвинувачені за ч.3 ст.15, ч.3 ст.153 КК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопрушення вчинене обвинуваченим (а.с.13-18).

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 17.09.2018р. апеляційну скаргу прокурора Коростишівської місцевої прокуратури Сенька В.О. залишено без задоволення, вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 04.10.2017р. щодо ОСОБА_1 без змін (а.с. 19 23).

Таким чином, вбачається, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом в період з 26.09.2015р. ( дата затримання) по 17.09.2018р. (дата прийняття рішення судом апеляційної інстанції), що разом складає 2 роки 11 місяців 23 дні, чим заподіяно моральної шкоди.

Відповідно до п.5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках.

Частинами п`ятою та шостою ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може визнати обґрунтованим і достатнім й більший розмір відшкодування.

Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 27.03.2019р. по справі № 405/7623/16-ц, від 08.11.2018р. №296/2443/16-ц.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня - 4173 гривні.

Отже, відповідно до ч.3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», мінімальний розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 за час незаконного перебування під слідством та судом (35 місяців 31 ден) буде становити 149151, 00 грн., виходячи з розміру одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Однак, визначення розміру відшкодування залежить також від таких чинників, як характер і обсяг страждань яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, суд приймає доводи позивача, щодо наявності моральної шкоди з огляду на те, що він утримувався під вартою, в подальшому був поміщений до психіатричної лікарні для проведення судово-психіатричної експертизи, внаслідок чого був ізольований від суспільства, зазнавав душевних страждань, втратив авторитет серед близьких. Тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є мотивованими, доведеними і такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Визначаючи розмір грошової компенсації суд враховує вказані обставини, які свідчать про заподіяння позивачу душевних страждань, та вважає, що сума в 300 000,00грн. буде сприяти відновленню емоційного стану позивача, в тому числі відповідатиме засадам розумності і справедливості.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 300000,00грн. моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Cуддя В. П. Маслак