Справа № 653/1144/18
Провадження № 2/653/406/20
РІШЕННЯ

іменем України

28 січня 2020 року Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді - Крапівіної О.П.,

секретаря - Гурковського В.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Генічеськ справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади у особі Партизанської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у березні 1996 року вона домовилася з ОСОБА_2 про купівлю у неї житлового будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В забезпечення своїх зобов`язань, у той самий день, вона сплатила продавцю завдаток у сумі 20 млн. крб., про що 30.03.1996 р. була складена відповідна розписка. Саме з того часу, за згодою власника позивач вселилася до будинку АДРЕСА_1 , де мешкає з сім`єю до теперішнього часу. З моменту вселення до вказаного житлового будинку вона постійно, продовж 22-х років, сплачувала комунальні платежі, податок за землю тощо, до виконкому Партизанської селищної ради, здійснює поточні та капітальні ремонти будинку та господарських споруд, та постійно, безперервно проживає у ньому як власник. Право власності на цей будинок вона не має, хоча сплатила за будинок гроші у повному обсязі, але заключити договір купівлі продажу не змогла за вини колишнього власника. ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 решту грошей: у січні 1997 року 250 грн., у серпні 1997 року 350 грн. та 1000 грн. у листопаді цього ж року, та передала їй правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок і це вже був остаточний розрахунок. Тому фактично договір купівлі-продажу житлового будинку між ними відбувся 01.11.1997 року, бо були виконані всі істотні умови цього правочину, але ОСОБА_2 відмовилась йти до нотаріуса та оформити цей правочин за вимогами закону, бо на той час, вже як рік, постійно мешкала в АР Крим, і у той самий день туди і виїхала. С того часу позивач ОСОБА_2 не бачила, тому була вимушена звернутись до суду з метою захисту свого порушеного права.

Відповідач до суду надав відзив, в якому зазначив, що заперечує проти заявлених позовних вимог, мотивуючи тим, що відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, а додані до позовної заяви документи, зокрема, розписки, які не засвідченні посадовою особою або нотаріусом, могли бути записані не ОСОБА_2 , а іншою особою та не в той час, що в них зазначений. Тому позивачем не доведений факт укладання договору. Крім того, позивачем не підтверджений той факт, що вона добросовісно відкрито та безперервно володіла зазначеним будинком.

Представник Шликов С.М в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, наполягає на його задоволенні, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог

Розглянувши заявлений позов, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з копією договору купівлі-продажу від 13.06.1990 року та копією технічного паспорту №73/72, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 .

В березні 1996 року ОСОБА_1 домовилася з ОСОБА_2 про купівлю житлового будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В забезпечення своїх зобов`язань, у той самий день, вона сплатила продавцю завдаток у сумі 20 млн. крб., що підтверджується копією розписки від 30.03.1996 року.

ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 решту грошей: у січні 1997 року 250 грн., у серпні 1997 року 350 грн. та 1000 грн. у листопаді цього ж року, та передала їй правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок, що підтверджується копіями написаних власноручно розписок.

Станом на 01.11.1997 року були виконані всі істотні умови вказаного договору, але ОСОБА_2 відмовилась від нотаріального посвідчення договору, бо на той час, вже як рік, постійно мешкала в АР Крим, що підтверджується довідкою Виконкому Партизанської селищної ради №59 від 15.01.2018 року.

Згідно з довідкою Виконкому Партизанської селищної ради №59 від 15.01.2018 року про склад сім`ї, родина ОСОБА_3 з 1996 року по теперішній час мешкають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 17.02.2012 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 655 передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 657 передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Позивач стверджує, що сторони договору домовилися щодо усіх істотних умов договору, позивач виконав свої зобов`язання, однак ОСОБА_2 ухилилась від нотаріального посвідчення вказаного договору.

Таким чином, договір купівлі-продажу відповідно до приписів ст.657 ЦК України підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, але неявка ОСОБА_2 до нотаріуса стала перешкодою для визнання дійсним договору.

Так, позивач звернулась до суду про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, посилаючись на приписи ст.344 ЦК України - особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Проте суд зазначає, що дані правовідносини не відносяться до правовідносин набувальної власності, оскільки був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, який був неналежно оформлений.

Крім того, відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №55014564, вбачається, що після смерті ОСОБА_2 16.08.2012 року була заведена спадкова справа №53252038, тобто, хтось зі спадкоємців вже прийняв спадщину, до складу якої входить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Тому, враховуючи, що даний спір відноситься до договірних правовідносин з купівлі-продажу, суд роз`яснює, що позивач може звернутися до суду з позовом про визнання дійсним договір купівлі-продажу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають

Керуючись ст.260, 264-266 ЦПК України, ст.ст.344, 655, 657 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Територіальної громади у особі Партизанської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду в термін 30 днів з дня оголошення рішення. У разі, якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Генічеського районного суду О. П. Крапівіна