справа № 278/1361/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О. за участю секретаря Фурман О.А., розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мапекс Консьюмер Хелскер (Україна) ЛЛС" про стягнення невиплаченої при звільненні заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся із вимогами, якими ставить питання про стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Заява обґрунтована тим, що між сторонами існували трудові відносини. На час звільнення відповідач не провів розрахунок по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку. Крім цього, з часу звільнення відповідач має сплатити середній заробіток.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і клопотань щодо розгляду справи за іншими способами не надходило.

Відповідач не скористався своїм правом надати до суду належні та допустимі докази, які б спростовували доводи позивача, відзиву на позов не подав, свого ставлення до позовної заяви не висловив, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Проаналізував матеріали подані позивачем, судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

Позивач є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання на території Житомирського району Житомирської області та отримувала код платника податків (а.с.6-8).

У період часу з 23 квітня 2018 року по 30 листопада 2019 року позивач працювала у відповідача та отримувала заробітну плату (а.с.9-14).

Заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить 5 502 гривні, компенсація за невикористану відпустку 7 274 гривень, а всього 12 776 гривень (а.с.5,14).

Позивач мала п`ятиденний робочий тиждень та середньоденна заробітна плата становила 325,48 гривень (а.с.13,14).

Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для повного задоволення позову з огляду на наступне.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, здійснюється в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 1 Конвенції про захист заробітної плати №95 (надалі - Конвенція), яка ратифікована 31 січня 1961 року, термін - "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити на підставі письмового або усного договору про наймання послуг працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, які надано, чи має бути надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Конвенції, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата.

Згідно ст. 12 Конвенції, заробітна плата виплачується через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних врегулювань, які забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати мають бути продиктовані національним законодавством або визначені колективним договором чи рішенням арбітражного органу.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Суд вважає доведеним та таким, який не оспорюється факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем із виплати заробітної плати в розмірі 5 502 гривні та заборгованість по компенсації за невикористану відпустку станом на день звільнення у розмірі 7 274 гривень, а всього 12 776 гривень. Дану заборгованість суд вважає безспірною, адже вона встановлена із копій довідок відповідача, засвідчених його печатками та підписами позивача.

Так само, судом встановлено, що дана заборгованість перед позивачем не виплачена станом на день звернення до суду, а отже, враховуючи зазначені вимоги трудового законодавства, має право на компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку. Такий розрахунок обчислено позивачем в розмірі 27 510 гривень, що не виходить за межі фактичного середнього заробітку, враховуючи графік роботи працівника та його середньоденну заробітну платну на час звільнення, а отже та приймаючи до уваги принцип диспозитивності визначений ст. 13 ЦПК України, суд вважає можливим його задовольнити та стягнути такий розмір.

Результати вирішення спору дають достатні підстави стверджувати про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь держави судові витрати, пов`язані із розглядом даної справи. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. Розмір судових витрат за розгляд справи становить 840,80 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ТОВ "Мапекс Консьюмер Хелскер (Україна) ЛЛС" (04116, м. Київ, вул. Маршала Рибалка, 11 Б, , МФО 300528, р/р НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) невиплачену при звільненні заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки в розмірі 40 286 (сорок тисяч двісті вісімдесят шість) гривень.

Повне рішення виготовлене 9 вересня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.О. Грубіян