РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/1757/20

провадження у справі № 2/0285/648/20

13 жовтня 2020 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Васильчук Л.Й.

секретаря Музики Н. Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за правилами загального позовного провадження

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із ушкодженням здоров`я, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у розмірі 30000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду перебували матеріали кримінального провадження №0000313 (справа № 285/3387/19) по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 125 КК України. Досудовим розслідуванням та судовим розглядом встановлено, що 10.03.2018 року близько 11 год. ОСОБА_3 , перебуваючи на території земельної ділянки по АДРЕСА_1 , під час конфлікту який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, вирішив умисно спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_1 . Здійснюючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_1 та без відриву в часі правою ногою наніс один удар в область лівої гомілки останнього. Після цього ОСОБА_3 правим кулаком наніс один удар в ліву частину шиї потерпілого, в результаті удару ОСОБА_1 впав на землю, при цьому вдарившись об землю захисними окулярами в яких перебував. Після цього, ОСОБА_3 пересвідчився, що досягнув своєї мети, спричинивши таким чином тілесні ушкодження ОСОБА_1 , припинив свої неправомірні дії. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_1 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 126 від 12.03.2018 заподіяно тілесне ушкодження у вигляді: синця на зовнішній поверхні лівої гомілки, яке належить до легких тілесних ушкоджень. За результатами розгляду даної справи кримінальне провадження було закрито з нереабілітуючих обставин у зв`язку із закінченням строку давності.

Йому було завдано значних немайнових витрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у його житті: негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків; фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації; переживання фізичних незручностей; знижений та нестійкий настрій; порушення сну та неприємні сновидіння; емоційна напруга, нервозність; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. Після отримання тілесних ушкоджень проходив амбулаторне лікування; почувався незручно та дискомфортно.

Відшкодування моральної шкоди оцінює в розмірі 30000 гривень.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, надали пояснення аналогічні тим, що містить позов.

Відповідач та його представник заперечували проти позовних вимог.

Відповідач пояснив, що вини своєї не визнає, кримінальне провадження було закрите, при цьому ні свідки ні матеріали справи досліджені не були. Обставини, що свідчили б про наявність його вини судом не було встановлено. Ухвалою суду від 09.04.2020 його звільнено від кримінальної відповідальності. Вважає, що слід відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди.

Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Людина, яка потерпіла від посягання на своє життя, здоров`я, честь і гідність, а також на належне їй майно, потребує правового й соціального захисту, матеріальної та моральної підтримки. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян.

Судом встановлено, що ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09.04.2020 у справі № 285/3387/19 провадження №1-кп/0285/309/20, звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження № 285/3387/19 0000313)по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 125 КК України- закрито.

Органом досудового розслідування було встановлено, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_1 , відповідно до висновку СМЕ № 126 від 12.03.2018 заподіяно тілесне ушкодження у вигляді синця на зовнішній поверхні лівої гомілки, яке належить до легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Заперечення відповідача щодо події кримінального правопорушення та його вини у такому судом до уваги не береться, виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 44 КК України звільнення від кримінальної відповідальності це врегульована кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. За своїм змістом звільнення від кримінальної відповідальності характеризується трьома моментами: 1) не відбувається державний осуд особи, яка вчинила злочин (обвинувальний вирок суду, яким особа офіційно визнається винною у вчиненні злочину та на який відображає негативну оцінку вчиненого з боку держави, не ухвалюється); 2) до винного не застосовується покарання; 3) через відсутність обвинувального вироку звільнена від кримінальної відповідальності особа вважається такою, що не має судимості. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У цьому випадку КК виходить зі встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені КК підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень ст. 49 КК України не слід вважати реабілітуючими.

Зважаючи на те, що відповідач на продовженні кримінального провадження не наполягав, кримінальне провадження в справі закрито за його клопотанням, на ухваленні виправдувального вироку не наполягав, дана підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, суд вважає, що між описаною вище кримінальною подією, виною відповідача у вчиненні такого, та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілому у даному кримінальному правопорушенні, моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок.

Згідно із пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 року №4 (зі змінами та доповненнями) зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 9 вищевказаної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Отже, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецеденту практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

За ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При вирішенні питання про задоволення позову про стягнення моральної шкоди, суд враховує характер протиправних дій відповідача по відношенню до позивача, які є кримінально караними, глибину душевних страждань позивача, розладом здоров`я, що призвели до зміни звичного для нього способу життя.

З урахуванням викладеного, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості та враховуючи характер, глибину моральних страждань, що носили негативні наслідки, внаслідок чого позивач був вимушений звернутися до суду за захистом порушеного права, а також враховуючи характер і глибину душевних страждань позивача, суд прийшов до висновку, що позов про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, в розмірі 5000,00 грн.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840.80 грн.

На підставі викладеного і керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з ушкодженням здоров`я у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 840(вісімсот сорок) 80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 20.10.2020.

Головуючий суддя Л. Й. Васильчук