КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 359/3578/19
Головуючий у першій інстанції - Чирка С.С.
Номер провадження № 22-ц/824/4643/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиза апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі», подану представником Дудніком-Дубіняком Дмитром Ігоровичем, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» про збільшення розміру відшкодування шкоди завданої каліцтвом, у зв`язку із збільшенням вартості життя, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом, відповідно до якого просив збільшити розмір відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної із завданим каліцтвом, що був визначений рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 23 травня 2016 року по справі №359/1517/16 у зв`язку із збільшенням вартості життя, а також просив стягнути з ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» проіндексовані кошти у загальній сумі 67 791,85 грн. (а.с.1-3, 23-25).

Позовні вимоги мотивовано тим, що у 1968 році позивачу були завдані тяжкі тілесні ушкодження в трансформаторному пункті № 1298, що належить відповідачеві, внаслідок чого позивач став непрацездатним інвалідом 2 групи з дитинства.

Згідно рішення Залізничного районного народного суду м. Києва від 23 вересня 1969 року винним у заподіянні шкоди визнано ПАТ «Київенерго», правонаступником якого є ПАТ «ДТЕК Київські Електромережі», за ОСОБА_1 було визнано право на відшкодування шкоди згідно правил ст.462 ЦК УРСР.

Відповідно до рішення Залізничного районного суду від 09 липня 2001 року, за позивачем визнано право на санаторно-курортне лікування, а відповідача було зобов`язано сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік у період з червня по вересень, довічно.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2016 року, по справі №359/1517/16-ц позов ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди задоволено у повному обсязі, стягнуто з відповідача додаткові витрати на санаторно-курортне лікування у 2014 році в розмірі 18 850 грн, у 2015 році у розмірі 21 750 грн.

Зазначено, що дане рішення суду виконане 31 січня 2018 року, та сума у розмірі 40 600 грн була стягнута ДВС Печерського районного відділу м. Києва ГТУЮ у місті Києві.

Позивач стверджує, що оскільки відповідач своєчасно не виконав своїх зобов`язань, які покладені на нього рішенням Залізничного районного суду від 09 липня 2001 року, розмір стягнення відшкодування шкоди підлягає індексації, у зв`язку із збільшенням вартості життя, відповідно до правових норм ч. 1 ст. 1208 ЦК України, а тому позивач був вимушений звернутися до суду з метою захисту своїх прав.

Протокольною ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2019 року було замінено відповідача ПАТ «Київенерго» на належного відповідача ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» (а.с.38).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» на користь ОСОБА_1 збільшення розміру відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної із завданням каліцтва, що було визначено рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2016 року по справі №359/1517/16, у зв`язку із збільшенням вартості життя у розмірі 67 791,85 грн. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» на користь держави Україна судові витрати у розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» - Дуднік-Дубіняк Д.І. подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що суд першої інстанції в порушення вимог закону здійснив заміну відповідача ПАТ «Київенерго» на відповідача ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», оскільки зобов`язання ПАТ «Київенерго» щодо відшкодування ОСОБА_1 шкоди є деліктним, тобто таким, яке нерозривно пов`язано із особою володільця, перехід права власності в порядку правонаступництва на майно, включаючи те, що являється джерелом підвищеної небезпеки, не має наслідком переходу зобов`язань щодо відшкодовування завданої цим джерелом шкоди.

Окрім того, в апеляційній скарзі також наголошено, що правовідносини, які склалися між ОСОБА_1 та ПАТ «Київенерго» не охоплюються тим переліком, який міститься в абзаці 22 частини 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії». Зазначено, що конкретний розмір зобов`язань, які перейшли до ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» визначений розподільчим балансом й останній не містить фінансових зобов`язань ПАТ «Київенерго» щодо відшкодування шкоду ОСОБА_1 на підставі рішення Залізничного районного суду міста Києва від 23 вересня 1969 року та рішення Залізничного районного суду від 09 липня 2001 року, а також зобов`язань, що є предметом розгляду справи №359/9022/17, яка розглядалася Бориспільським міськрайонним судом Київської області.

Враховуючи викладене, апелянт просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2019 року та протокольну ухвалу від 03 червня 2019 року та ухвалити у справі нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

21 лютого 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , відповідно до якого зазначено, що якщо після виділу юридичної особи неможливо точно встановити обов`язки особи за окремим зобов`язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов`язанням.

ОСОБА_1 зазначає, що не зважаючи на те, що ПАТ «Київенерго» не припинено, водночас відбулась передача майна, прав та обов`язків іншій новоствореній юридичній особі, оператору розподілу електричної енергії у місті Києві, а тому він має право на відшкодування шкоди як від ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі», так і від ПАТ «Київенерго». ОСОБА_1 вказує, що заяву про заміну відповідача було подано з тих підстав, що саме до ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» у володіння було передано майно, за рахунок якого може бути виконане можливе судове рішення про задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 має право на санаторно-курортне лікування, лікування у медичних закладах, компенсації на придбання ліків, що встановлено рішенням Залізничного районного суду міста Києва від 09 липня 2001 року. Вказано, що оскільки ОСОБА_1 зазнав шкоди, пов`язаної з втратою професійної працездатності, у зв`язку із тим, що не було забезпечено безпеку для життя та здоров`я експлуатацію трансформаторного пункту 2 №1298 й вказаний трансформаторний пункт в подальшому було передано у володіння та управління ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», то останній має право на відшкодування шкоди.

Суд першої інстанції зазначає, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2016 року, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року залишено в силі в частині стягнення з ПАТ «Київенерго» 40 600 грн за санаторно-курортне лікування за період з 06 серпня 2014 року по 18 серпня 2014 року та з 06 липня 2015 року по 20 липня 2015 року, оскільки ОСОБА_1 сплатив власні кошти за своє санаторно-курортне лікування. Вказане рішення суду виконано відділом Печерського районного відділу ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві лише 31 січня 2018 року.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування норми щодо збільшення розміру відшкодування шкоди у зв`язку із підвищенням вартості життя і збільшення розміру мінімальної заробітної плати.

Вказано, що позивачем вірно розраховано період нарахування та проведено розрахунок, який судом першої інстанції було перевірено, а тому до стягнення з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 підлягає збільшення розміру відшкодування шкоди, у зв`язку з підвищенням вартості життя у розмірі 67 791,85 грн.

Апеляційний суд частково погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , копією довідки Сер.МСЕ №012831 (а.с.4-5).

Рішенням народного суду Залізничного району м. Києва від 23 вересня 1969 року, визнано право ОСОБА_1 , 1962 року народження на право відшкодування шкоди, пов`язаного з втратою працездатністю до досягнення ним 15 років (в разі навчання до 18 років) (а.с.6-7).

Згідно рішення Залізничного районного суду міста Києва від 09 липня 2001 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ДАЕК «Київенерго» про відшкодування шкоди у зв`язку з каліцтвом визнано за ОСОБА_1 право на санаторно-курортне лікування, лікування у медичних закладах, компенсації на придбання ліків, зобов`язано відповідача сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік у період з червня по вересень, лікування у медичних закладах та компенсації на придбання ліків (а.с.8-9).

Згідно рішення Бориспільського міськрайонного суду від 23 травня 2016 року у справі №359/1517/16 встановлено, що за період з 06 серпня 2014 року по 18 серпня 2014 року, та за період з 06 липня 2015 року по 20 липня 2015 року ОСОБА_1 сплатив власні кошти за своє санаторно-курортне лікування у санаторно - курортному закладі «Санаторій ім. Гоголя» Полтавської області, м. Миргород (а.с.10 на звороті).

Постановою заступника начальника відділу Печерського районного суд ділу ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві Заєць Т.І. від 31 січня 2018 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №359/1517/16, виданого 13 листопада 2017 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ПАТ «Київенерго» на користь ОСОБА_1 суми в розмірі 40600 грн (а.с.15).

Згідно з вимогами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, а також у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 5-86кз16.

Отже, зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Рішенням Залізничного районного суду міста Києва від 09 липня 2001 року у справі №2-935-2001, яке набрало законної сили, відповідач у вказаній справі як правонаступник ДАЕК «Київенерго» має грошове зобов`язання щодо оплати санаторно-курортного лікування ОСОБА_1 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 23 травня 2016 року у справі №359/1517/16 по розгляду спору між цими ж сторонами встановлено, що відповідач у вказаній справі свого зобов`язання по оплаті вартості санаторно-курортного лікування у 2014 та 2015 роках не виконав, у зв`язку з чим позивач за власні кошти придбав путівки до санаторно-курортного закладу «Санаторій ім. Гоголя» Полтавської області, м. Миргород, заплативши у 2014 році 18850 грн., за період лікування з 06 серпня по 18 серпня 2014 року, та заплативши 21750 грн. у 2015 році за період лікування з 06 липня по 20 липня 2015 року ОСОБА_1 , а тому мав право на компенсацію за рахунок відповідача понесених витрат.

У зв`язку з невиконанням відповідачем вказаного зобов`язання в добровільному порядку зазначені кошти були стягнути з нього на користь позивача у судовому порядку за вище вказаним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області, яке було залишено без змін Постановою Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року. Разом із тим, фактично вказана сума коштів була примусового стягнута Печерським районним відділом ДВС міста Києва ГТУ юстиції у місті Києві на користь позивача у справі лише 31 січня 2018 року (а.с.15).

Стаття 1208 ЦК України регулює збільшення розміру відшкодування шкоди у зв`язку з підвищенням вартості життя і збільшенням розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до положень ч. 1 вказаної статті, за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду.

Зазначена стаття передбачає випадки збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої потерпілому. В такому випадку розмір відшкодування шкоди підлягає індексації, яка здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових коштів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

Так, згідно п. 5 ч.1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п. 2 Порядку проведення індексації грошових коштів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, об`єктами індексації грошових коштів населення є суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п. 1 Порядку проведення індексації грошових коштів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (Далі Порядку), визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Згідно п. 5 Порядку, обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що періодом, який підлягає індексації, є період з 01 вересня 2014 по 01 лютого 2018 року та за період з 01 серпня 2015 року по 01 лютого 2018 року.

Пунктом 4 Порядку проведення індексації грошових коштів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Відповідно до листа Головного управління статистики у м. Києві № 09.2-04/1475-19 від 18 квітня 2019 року, визначено індекс інфляції за період з вересня 2014 року по січень 2018 року включно склав 205,6 відсотка, з серпня 2015 року по січень 2018 року включно - 133,5 відсотка (а.с.16).

Так, провівши математичний розрахунок за формулою: сума відшкодування шкоди, яка підлягає індексації (18850 грн) х величина індексу споживчих цін (205,6%) = сума проіндексованого відшкодування шкоди, за період з 01 вересня 2014 року по 01 лютого 2018 року - складає 38 755,60 грн.

А також сума відшкодування шкоди, яка підлягає індексації (21750 грн) х величина індексу споживчих цін (133,5%) = сума проіндексованого відшкодування шкоди, за період з 01 серпня 2015 року по 01 лютого 2018 року - складає 29 036,25 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку про стягнення загальної суми збільшення розміру відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної із заподіянням каліцтва у розмірі 67 791,85 грн.

Проте, апелянт зазначає, що позивачем та судом першої інстанції було невірно здійснено розрахунок індексації шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Рішенням Залізничного районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року за ОСОБА_1 визнано право на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік у період з червня по вересень (а.с.8-9).

Таким чином, право на відшкодування, на постійній основі, у регулярні періоди, а саме з червня по вересень, кожного року, за ОСОБА_1 закріплено саме рішенням Залізничного районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року.

Водночас, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2016 року було стягнуто вже існуючу заборгованість, тоді як щорічне відшкодування витрат на санаторно-курортне лікування повинно відбуватись в обов`язковому порядку щорічно у період з червня по вересень.

У зв`язку з викладеним, право на індексацію невиплаченого відшкодування у зв`язку зі збільшенням вартості життя, у ОСОБА_1 буде виникати з наступного місяця, після понесення ОСОБА_1 відповідних витрат.

Згідно рішення Бориспільського міськрайонного суду від 23 травня 2016 року у справі №359/1517/16 встановлено, що за період з 06 серпня 2014 року по 18 серпня 2014 року, та за період з 06 липня 2015 року по 20 липня 2015 року ОСОБА_1 сплатив власні кошти за своє санаторно-курортне лікування у санаторно-курортному закладі «Санаторій ім. Гоголя» Полтавської області, м. Миргород (а.с.10 на звороті).

Таким чином, право на індексацію сум відшкодування виникло з 01 вересня 2014 року та 01 серпня 2015 року відповідно, з наступного місяця за місяцем придбання путівок.

В добровільному порядку відповідач кошти ОСОБА_1 не сплачує, що встановлено рішеннями судів, водночас зазначене не свідчить про те, що право ОСОБА_1 виникає саме з моменту рішення суду про стягнення коштів, а не з моменту придбання путівки на санаторно-курортне лікування.

Окрім того, ОСОБА_1 також правильно визначив кінцеву дату проведення індексації - 01 лютого 2018 року, оскільки відповідно до постанови заступника начальника відділу Печерського районного суд ділу ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві Заєць Т.І. від 31 січня 2018 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №359/1517/16, виданого 13 листопада 2017 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ПАТ «Київенерго» на користь ОСОБА_1 суми в розмірі 40600 грн (а.с.15).

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про те, що позивачем вірно розраховано періоди нарахування, проте не було враховано, що при здійсненні відповідного розрахунку інфляційні збитки розраховуються за наступною формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період.

[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Таким чином, за період з 01 вересня 2014 року по 01 лютого 2018 року сума відшкодування шкоди, яка підлягає індексації становить 18850 грн.

18850 х 194.38 (102.9, 102.4, 101.9, 103.1, 105.3, 110.8, 114, 102.2, 100.4, 99, 99.2, 102.3, 98.7, 102, 100.9, 99.6, 101, 103.5, 100.1, 99.8, 99.9, 99.7, 101.8, 102.8, 101.8, 101.1, 101, 101.8, 100.9, 101.3, 101.6, 100.2, 99.9, 102, 101.2, 100.9, 101.5) /100% - 18850 = 17790,63 грн.

За період з 01 серпня 2015 року по 01 лютого 2018 року сума відшкодування шкоди, яка підлягає індексації становить 21750 грн.

21750 х 129.96(99.2, 102.3, 98.7, 102, 100.9, 99.6, 101, 103.5, 100.1, 99.8, 99.9, 99.7, 101.8, 102.8, 101.8, 101.1, 101, 101.8, 100.9, 101.3, 101.6, 100.2, 99.9, 102, 101.2, 100.9, 101.5) /100% - 21750 = 6 516,30 грн.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає збільшення розміру відшкодування шкоди у зв`язку з підвищенням вартості життя у сумі 24 306,93 грн (17790,63+6516,30).

Щодо доводів апелянта про те, що ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» є неналежним відповідачем по справі, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 13 розділу ХVІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії» під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 01 січня 2019 року вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання.

У разі відокремлення оператор системи розподілу є правонаступником в частині прав та обов`язків:

пов`язаних із провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та із провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією;

за укладеними договорами про приєднання до електричних мереж;

за укладеними договорами спільного використання технологічних електричних мереж;

за договорами, укладеними з державним підприємством, що провадить діяльність з оптового постачання електричної енергії, судовими рішеннями, прийнятими у справах щодо цього підприємства;

за кредитними договорами, договорами застави, поруки, обумовленими провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами;

за зобов`язаннями, пов`язаними з купівлею-продажем, ремонтом, будівництвом та іншими операціями з майном, яке забезпечує діяльність оператора системи розподілу;

за зобов`язаннями, пов`язаними з емісією, володінням цінними паперами та іншими зобов`язаннями, пов`язаними з власними або придбаними цінними паперами.

за зобов`язаннями, пов`язаними з купівлею-продажем, ремонтом, будівництвом та іншими операціями з майном, яке забезпечує діяльність оператора системи розподілу.

Згідно частини першої статті 109 ЦК України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про ринок електричної мережі» визначено, що оператор системи розподілу - юридична особа, відповідальна за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності.

Судом встановлено, що у 1968 році, у віці 6 років, ОСОБА_1 у трансформаторному пункті № 1298, розміщеному у дворі будинку по АДРЕСА_1 , отримав електротравму з вини працівника Київської міської електромережі «Київенерго», правонаступником якого в подальшому було визнано ПАТ «Київенерго».

Вказаний трансформаторний пункт є складовою (частиною) системи розподілу електричної енергії.

Відповідно до правовстановлюючих документів ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» останньому в порядку правонаступництва перейшли зобов`язання щодо, зокрема, безпечної експлуатації, технічного обслуговування та розвитку системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу електричної енергії.

У разі припинення юридичної особи, зобов`язаної відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, і встановлення її правонаступників виплата щомісячних платежів покладається на її правонаступників (частина перша статті 1205 ЦК України).

Згідно з частиною дев`ятою статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Отже, незважаючи на те, що ПАТ «Київенерго» не припинено, водночас відбулась передача зобов`язань, з приводу яких було ухвалено рішення та видано виконавчий лист, іншій новоствореній юридичній особі ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі».

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 травня 2020 року у справі №359/9022/17-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на викладені обставини, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» перейшло зобов`язання з відшкодування ОСОБА_1 шкоди, пов`язаної з втратою працездатності, оскільки система розподілу електричної енергії була передана у володіння та управління ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», а тому вказане товариство є належним відповідачем у справі.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір правильно застосував норми матеріального права та здійснив розгляд справи з дотриманням норм процесуального законодавства, однак при здійсненні розрахунку суми відшкодування інфляційних втрат допустився помилки та, визначаючи розмір інфляційних втрат , повторно стягнув із відповідача вартість санаторно-курортного лікування, яке вже було стягнуто рішенням Бориспільского міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2016 року у справі 359/1517/16, а тому рішення суду підлягає зміні у вказаній частині.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, ст.. 625, 1208 ЦК України, та п. 5 ч.1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п. 2 Порядку проведення індексації грошових коштів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі», подану представником Дудніком-Дубіняком Дмитром Ігоровичем, задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» (, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 20) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) збільшення розміру відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з завданням каліцтва у зв`язку із збільшенням вартості життя у розмірі 24 306,93 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв