Житомирський апеляційний суд
Справа 274/4105/17
Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого Павицької Т.М.,
суддів Миніч Т.І., Микитюк О.Ю.
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення сторін в м. Житомирі заяву акціонерного товариства «Укрсиббанк» про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі справу №274/4105/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсними договорів іпотеки ,
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсними договорів іпотек. В обгрунтування позову зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Поряд з його домоволодінням ОСОБА_2 побудував будинок із магазином продовольчих товарів на першому поверсі та житловими приміщеннями на другому поверсі, на які отримав свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 10 липня 2006 року. ОСОБА_1 стверджував, що до складу нерухомого майна, на яке ОСОБА_2 видане вказане свідоцтво, увійшла належна позивачу баня (літ. Д-1), хоча будь-яких правочинів щодо відчуження вказаного приміщення він не укладав. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 03 березня 2017 року свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 10 липня 2006 року скасовано. Після звернення до державного реєстратора щодо скасування права власності на нерухоме майно рішенням державного реєстратора № 34587062 від 03 квітня 2017 року йому у було відмовлено у скасуванні реєстрації, оскільки на вищевказаний будинок накладена заборона на відчуження згідно договорів іпотеки, укладених 31 серпня 2006 року, 30 травня 2007 року та 16 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та АТ «УкрСиббанк». Стверджує, що ОСОБА_2 уклав оспорювані договори іпотеки без належних правових підстав, а саме розпорядився майном, яке йому не належить. Посилаючись на те, що він, як співвласник нерухомого майна, яке входить до предмету іпотеки не виділяв його в натурі, не реєстрував його окремо та згоди на укладення оспорюваних правочинів не надавав, на підставі частини третьої статті 5 Закону України «Про іпотеку», статей 203, 215 Цивільного кодексу (далі - ЦК України), просив суд визнати недійсними договори іпотеки, укладені 31 серпня 2006 року, 30 травня 2007 року та 16 вересня 2008 року між відповідачами.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 листопада 2018 року позов задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 31 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Литвином О.С., зареєстрований в реєстрі за № 6068. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 30 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Сітяшенко В.А., зареєстрований в реєстрі за № 697. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 16 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Литвином О.С., зареєстрований в реєстрі за № 4586.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ«УкрСиббанк» про визнання недійсними договір іпотеки відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Укрсиббанк» 960 грн понесених судових витрат.

28 вересня 2020 року акціонерного товариства «УкрсибБанк» звернулося до суду апеляційної інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій просить стягнути із ОСОБА_1 2 880 грн судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, подану заяву, апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Зазначена норма кореспондується з положеннями підпункту «б» пункту 3 частини першої статті 382 цього Кодексу, за змістом якої у постанові суду апеляційної інстанції зазначається про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

При ухваленні судового рішення, апеляційний суд стягнув із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Укрсиббанк» 960 грн судових витрат сплачених останнім за подання позовної заяви, та не вирішив питання про розподіл витрат, які поніс відповідач за подання апеляційної скарги в сумі 2 880 грн.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне прийняти додаткову постанову, якою заяву акціонерного товариства «Укрсиббанк» про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Керуючись статтями 141, 246, 270, 270, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

заяву акціонерного товариства «Укрсиббанк» про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Укрсиббанк» 2 880 грн понесених судових витрат.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді