Постанова

Іменем України

09 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 585/754/17

провадження № 61-47972св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Карго пром»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2018 року у складі судді Машини І. М. та постанову Апеляційного суду Сумської області від 12 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Ткачук С. С., Кононенко О. Ю., Собини О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Банк Форум» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору та додаткового договору до нього недійсними, укладених під впливом обману.

Позов мотивовано тим, що 20 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0291/08/17-_N, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 15 000,00 доларів США строком до 19 лютого 2030 року під 12,5% річних. На забезпечення виконання кредитних зобов`язань було укладено договір іпотеки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та договір поруки з ОСОБА_3 .

Вважав, що кредитний договір був вчинений під впливом обману, оскільки Акціонерний комерційний банк «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», не повідомляв його до підписання кредитного договору про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, про орієнтовну сукупну вартість кредиту та про вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо) та про детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахування реальної процентної ставки.

Ураховуючи наведене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просила суд визнати з моменту укладення кредитний договір від 20 лютого 2008 року № 0291/08/17-N та додатковий договір № 1 від 16 вересня 2010 року до кредитного договору № 0291/08/17-N недійсними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2018 року у задоволенні позову представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки законодавством передбачено вичерпний перелік підстав для визнання правочину недійсним, відповідно до якого посилання позивача на надання відповідачем неповної інформації та відсутність у договорі певних умов, як на підставу визнання кредитного договору недійсним, не може бути прийнято судом до уваги.

При цьому районний суд зазначив, що при укладенні кредитного договору позивач повинен був усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, зміна цього курсу може настати, і межі коливання курсу не визначені законом, а тому повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику.

Крім того, районний суд відхилив доводи ОСОБА_1 , що перед укладенням кредитного договору, він не отримував розрахунку реальної процентної ставки за користування кредитом, та розміру суми абсолютного значення подорожчання кредиту, оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (затверджені Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168), не встановлюють обов`язок банку надавати споживачу жодних додаткових повідомлень про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту при укладанні додаткових угод до кредитного договору.

Суд першої інстанції зазначив, що будь-яких доказів укладення кредитного договору під впливом обману та доказів існування помилки з боку позивача, яка б існувала на момент вчинення правочину, ОСОБА_1 не надав. При цьому, суд критично оцінив висновок експерта від 06 серпня 2018 року № 284/08/2018.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 12 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2018 року залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що позивач був ознайомлений з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується його особистим підписом. Оспорюваний кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину, а належних та допустимих доказів на підтвердження протилежного суду не надано, як і не надано доказів щодо введення позивача в оману при укладенні кредитного договору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення не відповідають положенням матеріального права та підлягають скасуванню, оскільки висновки судів за результатами розгляду справи не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що оспорюваний кредитний договір не відповідає вимогам статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Кредитний договір був укладений з прямим порушенням законодавства, отримувач кредиту був введений банком в оману щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, що є підставою для визнання його недійсним.

При цьому вважає, що кредитний договір, укладений із використанням нечесної підприємницької практики, передбачає заборонені дискримінаційні умови щодо боржника та є недійсним.

Відзив на касаційну скаргу учасник справи не подав.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У грудні 2018 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Карпенко С. О. від 20 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 16 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

20 лютого 2008 між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0291/08/17-N, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 15 000,00 доларів США строком до 19 лютого 2030 року згідно зі встановленою платою, яка передбачена пунктом 1.3 кредитного договору у розмірі 12,5% річних (том 1, а. с. 9-10).

Відповідно до пункту 2.3 кредитного договору позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту в сумі не менше 56,82 доларів США на відкритий йому позичковий рахунок № НОМЕР_1 в Сумській філії АКБ «Форум», МФО 337955.

16 вересня 2010 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору від 20 лютого 2008 року № 0291/08/17-N (том 1, а. с. 11).

20 лютого 2008 року на забезпечення виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором від 20 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, предметом якого стала однокімнатної квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 37,1 кв. м (том 2, а. с. 59-60).

20 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до якого остання поручилася за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 20 лютого 2008 року (том 2, а. с. 61).

Відповідно до висновку експерта від 06 серпня 2018 року № 284/08/2018: реальна процентна ставка на момент укладення кредитного договору від 20 лютого 2008 року № 0291/08/17-N складає 13,73% та є вищою від визначеної договором процентної ставки за користування;

абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладання кредитного договору від 20 лютого 2008 року № 0291/08/17-N складає 11 423,59 доларів США.

За наявними матеріалами оформлення банком інформації щодо сукупної вартості кредиту під час надання кредиту не узгоджується з «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168), а саме: не встановлено наявність додатків до кредитного договору від 20 лютого 2008 року № 0291/08/17-N, в яких зазначено сукупну вартість кредиту з визначенням її в процентному значенні та в грошовому виразі, у вигляді - реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), що передбачено пунктом 3.3. «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту»;

відсутній підписаний сторонами (Банком та Позичальником) графік платежів до кредитного договору від 20 лютого 2008 року № 0291/08/17-N на момент укладення договору, який передбачено пунктом 3.2. «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Наявні «Умови кредитування фізичних осіб в АКБ «Форум» (том 1, а. с. 84-89, 227-229) не містять дату укладання, підписи сторін та ідентифікації з кредитним договором, а відображені в кол. З Умов платежі за основним боргом 57 доларів США («погашення основної суми кредиту») не узгоджуються з розміром платежів (56,82 доларів США), визначених умовами пункт 2.3. кредитного договору від 20 лютого 2008 року № 0291/08/17-N.

Графік погашення заборгованості «Сделка № 0291/08/17-Й Котрагент ОСОБА_1 » від 20 лютого 2008 року (том 1, а. с. 225-226) не містить підписи сторін та є неповним (відображає платежі лише до 01 грудня 2015 року, що не узгоджується з пунктом 1.2. договору (строк кредиту - до 19 лютого 2030 року).

За результатами експертизи встановлено, що в межах наявних матеріалів, щомісячні платежі (у тому числі за кредитом, процентами, комісією), згідно із зазначених на момент укладення кредитного договору від 20 лютого 2008 року № 0291/08/17-N складають від 57,32 доларів США до 217,67 доларів США.

У зв`язку з відсутністю в матеріалах справи документальних підтверджень розмірів супутніх платежів за кредитом, пов`язаних з укладенням кредитного договору, в тому числі платежів за страхування предмета іпотеки, платежу за нотаріальні послуги та інших платежів, дослідження проведено без врахування зазначених платежів.

Дослідженням квитанцій щодо сплати платежів (у дол.США) за кредитним договором від 20 лютого 2008 року № 0291/08/17-N та виписок за кредитним договором встановлено, що загальна сума сплачених та зарахованих банком коштів на погашення заборгованості позичальника за кредитним договором станом на 17 серпня 2018 року складає 14 668,72 доларів США, в тому числі: 4 263,58 доларів США зараховано на погашення основного боргу (тіла); 10 105,14 доларів США зараховано на погашення нарахованих відсотків; 300,00 доларів США зараховано на сплату комісії.

В матеріалах справи наявна копія заяви на видачу готівки від 20 лютого 2008 року № 16811 (том 1, а. с. 220), яка відображає (підтверджує) операцію перерахування кредитних коштів з рахунку № НОМЕР_1 в сумі 15 000,00 доларів США (еквівалент 75 750 грн) на рахунок № НОМЕР_2 , з зазначенням змісту операції: «Надання кредиту ( ОСОБА_1 ), відп. до кред. дог. 0291/08/17-М від 20.02.2008» (том1, а. с. 220).

Серед наданих у відповідь на клопотання матеріалів наявна виписка по рахунку № НОМЕР_1 за період з 20 лютого 2008 року до 16 липня 2010 року (том 2, а. с. 65-66), в якій відображена операція перерахування (надання) кредитних коштів від 20 лютого 2008 року на суму 15 000,00 доларів США.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

У рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Зокрема, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання кредитного договору та додаткового договору до нього недійсним, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про необґрунтованість позову, оскільки оспорюваний кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину, а належних та допустимих доказів на підтвердження протилежного суду не надано, як і не надано доказів щодо введення позивача в оману при укладенні кредитного договору.

З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів не погоджується та вважає, що висновки судів є передчасними та здійсненими при неповному з`ясуванні обставин справи.

Суди встановили, що 20 лютого 2008 між Акціонерним комерційним банком «Форум» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0291/08/17-N, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 15 000,00 доларів США зі строком до 19 лютого 2030 року згідно зі встановленою платою, яка передбачена пунктом 1.3 кредитного договору у розмірі 12,5% річних.

Згідно з пунктом 2.3 кредитного договору позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту в сумі не менше 56,82 доларів США на відкритий йому позичковий рахунок № НОМЕР_1 в Сумській філії АКБ «Форум».

У пункті 2.10 договору передбачено сплату за обслуговування кредиту в перший місяць кредитування позичальника в день отримання кредиту банку кошти в розмірі 2 (дві цілих) процентів від суми кредиту (оплата здійснюється в грошовій одиниці України по курсу НБУ на день оплати).

Суди не дослідили пункт 3.3.7 кредитного договору та графік сплачених відсотків і повернення кредиту на предмет правомірності покладення на позивача обов`язку здійснити страхування предмета застави та страхування життя. При цьому залишили поза увагою доводи позивача про неправомірність включення плати за обслуговування кредиту (пункт 2.10 кредитного договору) до складу послуг зі споживчого кредитування та правомірності покладення її на споживача.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (далі - Правила), затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 у редакції, чинній на час укладення кредитного договору, банки не мали права встановлювати платежі, які споживач мав сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснював на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або за дії, що їх вчиняв банк або споживач з метою встановлення, зміни чи припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Оцінюючи зазначені аргументи позивача, суди мають застосувати висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16, і висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, сформульовані у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 444/484/15-ц (провадження № 61-10156св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18), від 18 березня 2020 року № 183/2122/15 (провадження № 61-12128св19) і від 10 червня 2020 року у справі № 133/474/15-ц (провадження № 61-35603св18).

Крім того, суди першої й апеляційної інстанцій не дослідили на предмет відповідності закону пункти 4.1 і 4.4 кредитного договору, згідно з якими за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів і сплату процентів позичальник повинен сплатити пеню у розмірі 0,2 відсотка за кожен день прострочення, а також може бути стягнутий штраф у розмірі 5 000,00 грн.

За статтею 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому можливість їх одночасного застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором підтверджує недотримання припису частини першої статті 61 Конституції України про заборону повторного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (див. висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17, висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, сформульовані у постановах від 9 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 183/2122/15-ц, від 10 червня 2020 року у справі № 133/474/15-ц).

Суди попередніх інстанцій не дослідили на предмет дотримання принципу справедливості пункт 5.2 кредитного договору щодо права банку без добровільної згоди позичальника (споживача) змінювати розмір процентної ставки за користування кредитом, як і не встановили, чи не порушують істотно баланс договірних прав й обов`язків і чи не покладають на споживача надмірний тягар йому на шкоду вищевказані пункти 2.10 і 3.3.7 кредитного договору.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частини перша та друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час укладення кредитного договору).

Зазначаючи, що Закон України «Про захист прав споживачів» та Правила не встановлюють обов`язок банку надавати споживачу жодних додаткових повідомлень про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту при укладанні додаткових угод до кредитного договору, суд першої інстанції не дослідив, чи був ознайомлений позивач у письмовій формі з відомостями, вказаними у частині другій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначені висновки суду касаційної інстанції відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20).

Колегія суддів вважає, що висновки судів про те, що висновок експерта від 06 серпня 2018 року № 284/08/2018 не узгоджується з Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, є передчасними та підлягають переоцінці з урахуванням викладеним у цій постанові мотивів.

З огляду на зазначене, суди попередніх інстанцій в порушення вимог статей 263-265, 382 ЦПК України не забезпечили повний та всебічний розгляд справи, не встановили усі обставини справи, які необхідні для правильного її вирішення та належно не перевірили доводи позивача.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, збирати та надавати правову оцінку новим доказам у справі, усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому, оскільки порушення норм процесуального права допущені обома судами, справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 12 листопада 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк