_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/1606/20
Провадження № 2/947/1804/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2020 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі - Шпак К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку та зобов`язання звільнити приміщення від особистих речей, суд -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Одеської міської ради, в якій позивач просить визнати громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, які втратили право користування трикімнатною квартирою, загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; зняти з реєстраційного обліку громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звільнити трикімнатну квартиру, загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від особистих речей; стягнути з відповідачів солідарно на користь АТ «Альфа-Банк» витрати по сплаті судового збору.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказану цивільну справу 28.01.2020 року передано судді Гниличенко М.В..

Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 04.02.2020 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження та запропоновано відповідачам у встановлений законом строк подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов.

Відповідачі правом на подання відзиву на позов або пред`явлення зустрічного позову не скористались.

Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

27.05.2020 року відповідачем ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 04.02.2020 року про відкриття провадження по справі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.06.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було повернуто апелянту з підстав ч.2 ст.353 ЦПК України, оскільки вказана ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

13.07.2020 року до суду надійшла письмова заява від адвоката Колеснікової Ю.С., яка діє від імені відповідача ОСОБА_1 , про зупинення провадження по справі № 947/1606/20 до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 947/16403/20 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Д.Ю. про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. До вказаної заяви було надано ухвалу про відкриття провадження по справі від 19.06.2020 року та заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту.

21.09.2020 року адвокатом Колеснікової Ю.С., яка діє від імені відповідача ОСОБА_1 , було надано суду письмові додаткові пояснення до заяви про зупинення провадження у справі, та додатково додано ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 07.07.2020 року про накладення арешту на квартиру, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 29.09.2020 року у задоволенні заяви адвоката Колеснікової Ю.С., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі № 947/1606/20 за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку та зобов`язання звільнити приміщення від особистих речей, - до набрання законної сили судового рішення у цивільній справі № 947/16403/20, яка знаходиться в провадженні Київського районного суду м.Одеси було відмовлено.

Представник позивача - АТ «Альфа-Банк» Байрамов О.В. до судового засідання з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , та її представник адвокат Колеснікова Ю.С. в судове засідання з`явились, позовні вимоги не визнали та просили відмовити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась, причини неявки суду невідомі, надала суду письмові пояснення якими просила у позові відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Одеської міської Нікандрова Ю.Ю. в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась, у порядку ст.181 ЦПК України надала письмові пояснення, якими просила розглянути справу без участі представника служби, в питанні задоволення позовних вимог врахувати найвищі інтереси дитини.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Дмітрієва О.А. в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась, надала суду письмову заяву, якою вказала, що при прийнятті рішення просять врахувати права та інтереси дитини та розглянути справу за відсутністю їх представника.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, відповідача та її представника, приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 14.08.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа - Банк», назву якого змінено на Акціонерне товариство «Альфа - Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 800001461, згідно умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 75000,00 дол. США у строк з 14.08.2007 року до 14.08.2022 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором від 14.08.2007 року між Банком та ОСОБА_1 , було укладено Іпотечний договір № 800001461-И від 14 серпня 2007 року, відповідно до якого банк передав кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру, загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_1 /а.с.6/

В пункті 6.3.1 Договору іпотеки сторони домовились про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 177305580 від 13.08.2019 року вбачається, що 09.08.2019 року державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Д.Ю. було проведено державну реєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 32797563 /а.с.10/.

Підставою виникнення права власності зазначено: документи, що підтверджують вручення вимоги, серія та номер б/н, видавник ПАТ «Укрпошта», повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер 41859-102б/б, виданий 21.05.2018, видавник ПАТ «Альфа-Банк», Іпотечний договір/дублікат що має силу оригіналу/, серія та номер:526, виданий 22.07.2019, видавник:Приватний нотаріус Трофімець В.В./а.с.10/

Суд зазначає, що на час подачі позову житлове приміщення вже не було предметом іпотеки, оскільки в порядку позасудового задоволення позовних вимог за кредитним та іпотечними договорами, 09.08.2019 року АТ "Альфа-Банк" набуло право власності на нього.

Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що дане право власності позивача на час розгляду даної справи у суді є чинним та не скасовано, проте в письмових поясненнях відповідача зазначено, що в провадженні Київського районного суду м.Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Д.Ю про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. До вказаних письмових пояснень було надано ухвала про відкриття провадження по справі від 19.06.2020 року та заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 29.09.2020 року у задоволенні заяви адвоката Колеснікової Ю.С., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі № 947/1606/20 - до набрання законної сили судового рішення у цивільній справі № 947/16403/20, яка знаходиться в провадженні Київського районного суду м.Одеси було відмовлено.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрації за № 1375 від 15.10.2019 року, виданої ЖКС «Вузівський», вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано чотири особи - відповідач ОСОБА_1 (основний), ОСОБА_2 (син), ОСОБА_3 (піднаймач), ОСОБА_4 (син піднаймача ). / а.с. 9/

Відповідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень 19.03.2016 року відповідно до ст.148 СК України було змінено прізвище дитини з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ». На підставі внесення змін у прізвище дитини було видано повторне свідоцтво про народження від 19.03.2016 року.

17.02.2019 позивач у досудовому порядку звертався до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з вимогою про добровільне виселення, в якій вимагав керуючись ст.391 ЦК України добровільно звільнити всіма мешканцями вказане житлове приміщення, зі зняттям всіх мешканців житла з реєстраційного обліку, а також звільнити приміщення від особистих речей. При цьому банк зазначив, що у випадку невиконання даної вимоги добровільно, АТ «Альфа-банк» звернеться до суду та до органів виконавчої служби для здійснення примусового виселення, з покладенням на них витрат при проведенні виконавчих дій. (а.с.11-15). Однак, ця вимога відповідачами виконана не була.

Судом встановлено, що звернувшись з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, позивач стверджує, що незважаючи на відсутність правових підстав для проживання у квартирі, колишній власник, продовжує користуватися ним та відмовляється добровільно виселятися. Такі дії відповідача створюють перешкоди у здійснені законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатись нерухомим майном./а.с.2/

Позивач у позові посилається на ст.ст.319, 321 ЦК України про те, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним, ніхто не може біти протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, та робить висновок про те, що відповідачі не є власниками житла, своїми діями порушують законні права АТ «Альфа-Банк», вони підлягають виселенню у зв`язку з тим, що незаконно займають та проживають в квартирі без будь-яких правових підстав. Позивач вказує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому подальше проживання відповідачів в квартирі та відмова добровільно звільнити помешкання, перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися житлом на свій розсуд, чим порушуються його права./а.с.2/

Із аналізу тексту позовних вимог та письмової вимоги про добровільне виселення вбачається, що позивач АТ «Альфа-Банк» обрало спосіб захисту шляхом виселення відповідачів із спірної квартири, проте у позові вказана вимога відсутня.

Таким чином, судом встановлено та визнано сторонами, що відповідачі дійсно проживають в спірній квартирі, зареєстровані та несуть усі витрати по сплаті комунальних послуг, в якості доказів до матеріалів справи долучено копії квитанцій про сплату комунальних послуг відповідачем ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником квартири/будинку/, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі на даний час не є власниками квартири, однак зареєстровані у спірному житловому приміщенні та фактично там проживають, чим створюють позивачеві перешкоди у здійснені своїх законних прав власника. Саме з вимогою про добровільне виселення позивач і звертався до відповідачів в позасудовому порядку.

Згідно ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Зокрема, у п.6.2 Договору іпотеки зазначено, що звернення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя /позасудове врегулювання/, яким вважатиметься застереження, що міститься у пункті 6.3 цього Договору.

У п.6.3. вказано, що даний пункт цього Договору є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя й визнається сторонами та діючим законодавством як договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, що надає Іпотекодержателю в порядку позасудового регулювання звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі даного Договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку позасудового врегулювання здійснюється на підставі даного договору, в якому зазначено, що сторони домовились про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, та право вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки з числа передбачених у цьому Договорі та у законодавстві України належить Іпотекодержателю.

Статтею 40 вищевказаного Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

При цьому вирішення питання про виселення особи з житла у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки має відбуватись із дотриманням гарантій, передбачених положеннями статті 109 ЖК УРСР.

При зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя останній мав можливість бути обізнаним про наявність обтяжень спірної квартири, яка належала на праві власності іпотекодавцю, зокрема про наявність відповідних речових прав осіб, які зареєстровані і проживають у житловому приміщенні, тобто мав можливість виявити ризики, пов`язані з набуттям права власності на спірну нерухомість у зв`язку із невиконанням боргових зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на ефективний засіб юридичного захисту, зміст якого полягає в тому, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Право на ефективний засіб захисту передбачає можливість для учасника цивільних відносин звернутися до суду, використовуючи такий спосіб захисту права, який здатний поновити порушені права особи.

Позивач, звернувшись з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, сам же стверджує про проживання їх у спірному помешканні та створення перешкод у здійсненні права власності.

Саме по собі визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням не призводить до вирішення спору, оскільки відповідачі проживають та користуються спірною квартирою, внаслідок чого не має досягнення поставленої мети. Оскільки позивач при зверненні до суду декларує, що його метою є захист свого порушеного права, а просить суд здійснити інші дії, які не є ефективними, це означає, що позов не спрямований на відновлення порушеного його права, тому не може отримати від суду захисту. Отже, захист його прав не є ефективним, оскільки спір по суті не було вирішено.

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий засіб, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Суд приходить до висновку, що позивачем у даному випадку обрано не належний спосіб захисту порушеного права, оскільки не вирішено питання про житлові права відповідачів, які фактично проживають та користуються квартирою, тому вимога про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою, не призведе до поновлення прав позивача.

Суд також зазначає, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку взаємопов`язане і залежать від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства (ст. 71, 72, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України), а вимоги про вирішення житлових прав осіб в позовній заяві не ставиться.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в тому числі на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, враховуючи те, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, тобто питання зняття відповідачів з реєстрації знаходиться поза межами компетенції суду, тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. Також, не підлягає задоволенню позов в частині звільнення квартири відповідачами від особистих речей, оскільки вони є похідними від основної вимоги.

Відповідно до ст.81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови позову - на позивача, оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, тому судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.71,72,109,156 ЖК України, Законом України «Про іпотеку», ст.ст. 12, 13, 81, 128,141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку та зобов`язання звільнити приміщення від особистих речей - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення /виклику/ учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 15.10.2020 року.

Суддя Гниличенко М. В.