Справа № 461/2321/20 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/2110/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Крайник Н.П., Ванівський О.М.

при секретарі Симець В.І.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Гавенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 11 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про захист прав споживачів, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», в якому просить стягнути з відповідача на його користь 11 715,14 гривень за завдану майнову шкоду та 1 100 000,00 гривень за завдану моральну шкоду та зобов`язати відповідача відновити подачу електричної енергії в квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування даного позову вказує на те, що 25 січня 2016 року між ним та відповідачем укладено договір №1003/32 про користування електричною енергією. Систематично в останній день місяця або в перші три дні наступного місяця подавав показники електричного лічильника за адресою: АДРЕСА_2 та здійснював оплату за використану електроенергію регулярним платежем із своєї пенсійної картки. Однак, у лютому 2019 року отримав квитанцію із заборгованістю з 01.05.2018 року по 01.02.2019 року в сумі 201 гривню 24 копійки. Вважає, що відповідачем безпідставно нараховано заборгованість. Відтак, змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 11 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про захист прав споживачів, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Також звертає увагу, що рішення суду суперечить нормам «Про захист прав споживачів». Звертає увагу, що відповідач в період з травня 2018 року по січень 2019 року отримував систематичну платню згідно показів, які записувалися ним у журналі та погоджувався з ними, а в лютому відповідач зробив перерахунок за вже сплачені ним кіловати порахувавши 100 кіловат за тарифом 0,75 грн., а решту за тарифом 1,40 грн., в результаті чого відповідач шахрайським способом ошукав його на 119,34 грн. Зазначає про відсутність доказів в підтвердження того, що відповідачем повідомлявся позивач про відключення його помешкання від електропостачання 07 травня 2019 року та 26 червня 2019 року. Стверджує, що відповідач не мав права відключати його квартиру від електропостачання, оскільки питання щодо заборгованості вирішується шляхом переговорів між електропостачальником та побутовим споживачем або в судовому порядку. В апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Судові витрати просить покласти на відповідача.

21 вересня 2020 року від Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а оскаржуване рішення таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу, що доводи апеляційної скарги не підтверджені належними доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача в підтримання доводів апеляційної скарги та пояснення представника відповідача на їх спростування, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Суд встановив, що 25.01.2016 між ОСОБА_1 та ПАТ «Львівобленерго» укладено договір про постачання електричної енергії у необхідних для позивача обсягах (а.с. 11-12).

Відповідно до квитанції за особовим рахунком № НОМЕР_1 , код № НОМЕР_2 виявлена заборгованість за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 01.05.2018 по 01.02.2019 року за спожиту електроенергію ОСОБА_1 в сумі 201, 24 грн. (а.с.13 на звороті).

05 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся з інформаційним запитом на ім`я заступника начальника ЛМЕМ про надання копії акту обстеження зняття показників лічильника за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 18) та скаргою на ім`я начальника ЛМЕМ ПрАТ «Львівобленерго» щодо проведення службової перевірки за фактом неналежного виконання своїх посадових обов`язків уповноваженими особами ЛМЕМ ПрАТ «Львівобленерго» та зобов`язання уповноважених осіб ЛМЕМ надати завірену належним чином копію акту від 23.01.2019 року для подальшого внесення відомостей в ЄРДР (а.с. 15).

ОСОБА_1 04.03.2019 за вх. № 135-265 надано відповідь, в якій зазначено, про можливість узгодження дати та часу проведення контрольного огляду вузла обліку за адресою: АДРЕСА_2 з Галицько-Сихівською групою відділу по роботі з побутовими споживачами та надати доступ до вузла обліку за зазначеною адресою (а.с.21) та надано копію акту № 00408 від 23.01.2019 року про виконання контрольного огляду зняття показників електричної енергії за адресою: АДРЕСА_2 , даний показник становить 004925 (а.с.16).

18.02.2019 року за заявою ОСОБА_1 , Галицьким відділом поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за ч. 1 ст. 366 КК України (а.с.16 на звороті).

04.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся з інформаційним запитом до ПрАТ «Львівобленерго» Львівські міські електричні мережі про надання повного найменування енергопостачальника сторони договору №1003/32 від 25.01.2016 року (а.с.18) та отримано відповідь 11.03.2019 року вих. №280-0300 про те, що позивач може ознайомитись із запитуваною інформацією на веб-сайті ПрАТ «Львівобленерго» (а.с.10).

25 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із повторним інформаційним запитом до ПрАТ «Львівобленерго» за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 1, про надання повного найменування енергопостачальника сторони договору №1003/32 від 25.01.2016 року та завірену копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців енергопостачальника (а.с.17 на звороті).

26.06.2019 року ОСОБА_1 подано заяву до ПрАТ «Львівобленерго» Львівські міські електричні мережі про надання десятиденного строку на перерахування коштів сплачених надлишково за користування електроенергією (а.с.17).

26.06.2019 року позивач подав заяву до Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності невідомої йому особи, у зв`язку із відмовою останньою реєструвати його заяви в ПрАТ «Львівобленерго» (а.с.15 на звороті).

ОСОБА_1 03.07.2019 за вх. № 280-0679 надано відповідь, в якій зазначено, про те, що позивач може ознайомитись із запитуваною інформацією на веб-сайті ПрАТ «Львівобленерго» (а.с.21).

11 липня 2019 року позивачем подано письмову скаргу голові ПрАТ «Львівобленерго» про проведення службової перевірки за фактом неналежного виконання своїх посадових обов`язків уповноваженими особами ПрАТ «Львівобленерго» щодо ненадання відповідей на інформаційні запити (а.с.14). ОСОБА_1 15.07.2019 року вих. №112-3137 надано інформацію про те, що з 01.01.2019 року постачальником універсальної послуги (постачання електричної енергії побутовим споживачам) на території Львівської області є ТзОВ «Львівенергозбут» (а.с.19).

26.06.2019 року ОСОБА_1 надійшло повідомлення про припинення подачі електричної енергії за неоплату та повідомлено, що подача електроенергії буде поновлена після подання в енергонагляд квитанції про сплату заборгованості і квитанції за повторне підключення (а.с.26).

02.09.2019 року позивач подав заяву до Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності уповноважену особу ЛМЕМ ПрАТ «Львівобленерго» щодо відмови реєстрації заяв (а.с.14 на звороті).

03 вересня 2019 року позивачем було подано письмову скаргу голові ПрАТ «Львівобленерго» про проведення службової перевірки за фактом неналежного виконання своїх посадових обов`язків уповноваженими особами ПрАТ «Львівобленерго» щодо відмови у реєстрації заяв (а.с.13).

Постановляючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що припинення електропостачання було здійснено у порядку встановленому ПРРЕЕ, ККОЕЕ та КСР; законодавством не передбачена відповідальність у вигляді моральної шкоди для застосування у спірних правовідносинах, наявний спір не стосується недоліків такого товару, як електрична енергія, а також те, що позивачем не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження заподіяння йому моральної та матеріальної шкоди. Також суд прийшов до висновку, що позовна вимога про відновлення подачі електричної енергії є такою, яка не підлягає до задоволення, оскільки ОСОБА_1 електропостачання було припинено в законному порядку з дотримання вимог ПРРЕЕ та ККОЕЕ, а також з огляду й на те, що в квартирі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , самовільно поновлено електроживлення, що підтверджується актом від 14.04.2020 про недопуск працівників ПрАТ «Львівобленерго» до вузла обліку електричної енергії.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 11 ЦК України визначено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Така підстава є юридичним фактом. Отже, завдання шкоди є підставою виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, 21 лютого 2019 року, за адресою: АДРЕСА_2 , трьома уповноваженими представниками відповідача було складено акт про недопуск працівників ПрАТ «Львівобленерго» до вузла обліку електричної енергії та / або до електроустановок споживача, відповідно до якого працівників ПрАТ «Львівобленерго» не було допущено до вузла обліку електроенергії для виконання робіт, а саме: технічної перевірки засобу обліку (а.с.54).

Відповідно до пункту 1.7 глави 1 розділу X Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП № 311 від 14.03.2018, в редакції від 14.03.2018, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - ККОЕЕ), у разі незабезпечення ВТКО та/або стороною, яка контролює об`єкт, на якому встановлений ВОЕ, безперешкодного регламентованого доступу уповноваженим представникам контролюючих органів, ППКО, з якими вона уклала договір, та/або представникам інших заінтересованих сторін, до власних електроустановок для контролю за рівнем споживання електричної енергії, проведення технічної перевірки обладнання ВОЕ, контрольного огляду та/або заміни ВОЕ цими представниками має бути оформлений відповідний акт про недопуск.

Згідно з пунктом 1.4 (терміни) глави 1 розділу І ККОЕЕ: сторона, відповідальна за ТКО (ВТКО) - це учасник ринку, який відповідає за організацію комерційного обліку електричної енергії в конкретній точці комерційного обліку; вузол обліку електричної енергії (вузол обліку, ВОЕ) - це сукупність обладнання та засобів вимірювальної техніки, змонтованих та з`єднаних між собою за встановленою схемою з метою забезпечення вимірювання та обліку електричної енергії в заданій точці вимірювання. Типовий ВОЕ складається з лічильника електричної енергії, трансформатора струму, трансформатора напруги, засобів захисту (автоматичні вимикачі або запобіжники), вторинних кіл струму і напруги та інших допоміжних засобів (тестового блока, перетворювачів імпульсів, блоків живлення тощо); характеристики складових ВОЕ мають бути достатніми для вимірювання електричної енергії з заданою періодичністю та похибкою; постачальник послуг комерційного обліку електричної енергії (ППКО) - це суб`єкт господарювання, який надає послуги комерційного обліку на ринку електричної енергії відповідно до вимог Закону України "Про ринок електричної енергії" та цього Кодексу.

Пунктом 1.8 глави 1 розділу X ККОЕЕ передбачено, один екземпляр акта про недопуск має бути вручений під підпис ОСОБА_2 та/або стороні, яка контролює об`єкт, на якому встановлений вузол вимірювання, або відправлений поштовим зв`язком на вказану в договорі з ППКО юридичну адресу.

На підставі пункту 1.8 глави 1 розділу X ККОЕЕ, споживачу поштою було відправлено акт від 21.02.2019 про недопуск та попередження № 1 від 22.02.2019 про припинення постачання (розподілу) електричної енергії за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується фіскальним чеком з номером відправлення 423 (а.с.56).

Підставою припинення постачання (розподілу) електричної енергії, як зазначено в попередженні, є акт про недопуск до розрахункового засобу обліку (а.с.55).

Також пунктом 1.10 глави 1 розділу X ККОЕЕ зазначено, що у разі отримання ВТКО та/або суб`єктом, який контролює об`єкт, акта про недопуск поштою дата доступу узгоджується ним з ППКО/електропостачальником/ОСР за телефонами, зазначеними в цьому акті, або телефонами кол-центру.

Відповідно до пункту 1.11 глави 1 розділу X ККОЕЕ, складений акт про недопуск є підставою для проведення відключення від електропостачання, якщо протягом 5 робочих днів від дня отримання акта про недопуск споживач не забезпечить представникам ППКО/електропостачальника/ОСР доступ до свого об`єкта для контрольного огляду лічильника та/або не узгодить з ними дату проведення зазначеного контрольного огляду.

Згідно з підпунктом 1 пункту 7.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018 (далі - ПРРЕЕ), припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється оператором системи за умови попередження споживача не пізніше ніж за 5 робочих днів до дня відключення у разі недопущення уповноважених представників оператора системи до електроустановок споживача, пристроїв релейного захисту, автоматики і зв`язку, які забезпечують регулювання навантаження в енергосистемі, та/або розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що розташовані на території споживача.

Крім того, підпунктом 3 пункту 11.5.2 глави 11.5 розділу XI Кодексу системи розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП №310 від 14.03.2018 (далі - КСР), визначено випадки припинення розподілу електричної енергії, зокрема за ініціативою ОСР у разі недопущення до електроустановок Користувача, пристроїв релейного захисту, автоматики та зв`язку, які забезпечують регулювання навантаження в енергосистемі, та/або розрахункових засобів обліку електричної енергії уповноважених посадових осіб органів виконавчої влади та/або ОСР, на яких покладено відповідні обов`язки згідно із законодавством України та/або договором.

Як встановлено в судовому засіданні, у зв`язку з неузгодженням зі сторони споживача дати доступу, 07 травня 2019 року відповідачем було проведено вимкнення електропостачання за адресою: АДРЕСА_2 , про що представникам відповідача було видано розпорядження № 85-2 від 07.05.2019 (а.с.57-58).

Додатково, 26 червня 2019 року працівниками ПрАТ «Львівобленерго» проведено перевірку вимкнення ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 та повторно вимкнено, про що теж було видано розпорядження № 120-3 від 26.06.2019, оскільки встановлено наявність самовільного поновлення електроенергії в квартиру позивача (а.с.59-60).

Обґрунтування позивачем своїх вимог обставиною припинення подачі електричної енергії за неоплату є такими, що не відповідають дійсності, оскільки позивачу подача електричної енергії за несплату не припинялася. Припинення подачі електричної відбулось 07.05.2019 через те, що 21.02.2019 працівників ПрАТ «Львівобленерго» не було допущено до вузла обліку електроенергії для технічної перевірки, та повторно 26.06.2019 у зв`язку з самовільним підключення позивача, а тому дії відповідача здійсненні у порядку, встановленому ПРРЕЕ, ККОЕЕ та КСР.

Крім того, як вбачається з акту №00408 від 23.01.2019, такий акт містить усю необхідну інформацію, яка вимагається при складенні такого акту.

Більше того, доводи позивача про складення відповідачем завідомо неправдивої квитанції за електричну енергію з 01.05.2018 по 01.02.2019 в сумі 201,24 грн., не відповідає дійсності. Рахунок за електричну енергію з 01.05.2018 по 01.02.2019 виданий ТОВ «Львівенергозбут», та одержувачем платежу в рахунку також вказано ТОВ «Львівенергозбут».

Суд першої інстанції правильно звернув увагу, що відповідач згаданий рахунок не складав, оскільки такий рахунок складений іншою юридичною особою. Більше того, позивач не наводить будь-яких доказів щодо свого обґрунтування, що складена квитанція є завідомо безпідставною, тому такі доводи позивача є неналежними та необґрунтованими, оскільки не підтверджується жодними доказами, а є лише власним суб`єктивним судженням позивача.

Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в т. ч. і щодо відшкодування моральної шкоди. Тому, відповідальність у формі відшкодування моральної шкоди може наставати лише у випадках, передбачених договором або законом.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії» № 2019-VI1I від 13.04.2017, статтею 714 ЦК України, ГІРРЕЕ, ККОЕЕ та КСР. Вказані нормативно-правові акти не передбачають відповідальності учасників правовідносин у вигляді відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-ХІІ, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Предмет спору у даній справі не стосується дефекту продукції.

Відповідно до статті 1211-1 ЦК України, особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію, встановлюються законом.

Згідно статті першої Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» від 19.05.2011р. № 3390-VI, термін «продукція» включає також електроенергію. Цей Закон регулює відносини щодо відповідальності за шкоду, завдану потерпілому внаслідок дефекту в продукції, яка введена в обіг в Україні (пункт 1 статті 2 вказаного Закону). За своїм предметом наявний спір не стосується недоліків такого товару, як електрична енергія.

Отже, вищевказані норми не передбачають відповідальності у формі відшкодування моральної шкоди в разі порушення зобов`язання з розподілу електричної енергії, а розглядуваний спір не пов`язаний з наслідками недоліків продукції (дефекту в продукції).

Згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Жодних протиправних дій зі сторони ПрАТ «Львівобленерго» по відношенню до ОСОБА_1 не було здійснено. Позивачем не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів заподіяння йому моральної та матеріальної шкоди, а також не доведено причинного зв`язку.

Аналогічно, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Крім цього, відповідно до підпункту 4 пункту 5.1.9 ПРРЕЕ, оператор системи не несе відповідальності за майнову шкоду, заподіяну споживачу або третім особам внаслідок припинення або обмеження у постачанні електричної енергії, та матеріальні збитки, які викликані: припиненням або обмеженням електропостачання, здійсненим у порядку, встановленому цими Правилами, та/або застосованим відповідно до законодавства України.

Оскільки: припинення електропостачання здійснено у порядку встановленому ПРРЕЕ, ККОЕЕ та КСР; законодавством не передбачена відповідальність у вигляді моральної шкоди для застосування у спірних правовідносинах, наявний спір не стосується недоліків такого товару, як електрична енергія, суд прийшов до правильного висновку, що позивачем не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди в розмірі 1 100 000,00 грн. та матеріальної шкоди в розмірі 11 715,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 припинено електропостачання у зв`язку з тим, що ним не було допущено працівників ІІрАТ «Львівобленерго» до вузла обліку електроенергії для технічної перевірки та у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не було узгоджено з ПрАТ «Львівобленерго» дати доступу.

ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами в підтвердження неправомірності дії ПрАТ «Львівобленерго» щодо припинення електропостачання до квартири позивача, а також, що таке відключення не відповідає нормам ПРРЕЕ, ККОЕЕ та КСР, у зв`язку з чим суд прийшов до правильного висновку про відсутність законних підстав для відновлення подачі електричної енергії в квартиру позивача.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 11 червня 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 11 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2020 року

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.О. Крайник

О.М. Ванівський