ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/307/20
провадження № 4-с/753/84/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2020 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Козін В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича, заінтересована особа - Акціонерне товариство «Універсал Банк», суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в порядку ст. 447 ЦПК України звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А., заінтересована особа - АТ «Універсал Банк».Мотивуючи свої вимоги тим, що приватним виконавцем у порушення Закону України «Про виконавче провадження» по минуванню трьох років з часу набуття рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 квітня 2013 року, яке набуло чинності від 21 червня 2013 року про стягнення з нього на користь АТ «Універсал Банк» 1 313 530 грн. 25 коп., й подане стягувачем до виконання поза межами строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, й приватним виконавцем постановою від 16 грудня 2019 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення з нього на користь вказаного стягувачазаборгованості за кредитним договором в сумі 1 313 530 грн. 25 коп. Вважає, що стягувачем пропущений строк звернення виконавчого листа до виконання, а дії державного виконавця, який вчинив процесуальну дію щодо відкриття виконавчого провадження суперечать п.2 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ст. 12 вказаного закону передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, й виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Окрім того, внаслідок незаконності прийняття вказаного виконавчого листа до виконання та винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження по такому виконавчому листу від 16 грудня 2019 року, таким приватним виконавцем незаконно винесені ще дві постанови, а саме про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника, при чому арешт накладено на кошти, які призначені для виплати йому заробітної плати, що призводить до порушення його конституційного права на отримання заробітку, що й стало підставою для звернення до суду з цією скаргою.

В судове засідання скаржник повторно не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду скарги - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням про час та місце розгляду скарги на офіційному сайт судової влади (суду), водночас звернувся до суду із заявою про можливий розгляд скарги за його відсутності та просив її задовольнити, тим самим, поновивши його права, як боржника в межах виконавчого провадження (а.с. 6).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

За таких підстав суд визнав за можливе розглядати скаргу за відсутності скаржника на підставі доказів, наявних у матеріалах скарги та за погодженням такого скаржника й приватного виконавця, стягувача.

В судовому засіданні приватний виконавець Корольов М.А. доводи скарги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на відсутність порушених прав боржника в ході проведення виконачих дій, надавши на підтвердження своїх доводів матеріали виконавчого провадження та видзив на скаргу.

Представник стягувача Антіпова О.А., діюча на підставі довіреності від 19 квітня 2019 року, доводи скарги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, вважаючи відсутніми підстави для задоволення скарги, оскільки відбулось переривання строку звернення виконавчого листа до виконання, й всі оспорювані скаржником приватного виконавця виконавчі дії, вчинені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» й з метою забезпечення виконання рішення суду.

З метою забезпечення процедури розгляду скарги на дії приватного виконавця відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України повідомлялись сторони виконавчого провадження та державний виконавець про час та місце його проведення, й про необхідність забезпечення суду матеріалами виконавчого провадження.

Матеріали виконавчого провадження стали предметом дослідження в ході розгляду судом скарги.

Вивчивши доводи скарги, вислухавши приватного виконавця, стягувача, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали скарги та матеріали виконавчого провадження, які були забезпечені виконавцем до суду, у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги із наступних підстав.

З 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким викладено у новій редакції, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс України України.

Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України у новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦК України).

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржують ся (ч. 1 ст. 450 ЦПК України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження).

Судом встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. з 16 грудня 2019 року перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2602/5344/12, виданого 26 липня 2013 року Дарницьким районним судом м. Києва на підставі рішення цього ж суду від 16 квітня 2013 року, яке набуло чинності від 21 червня 2013 року, про солідарне стягнення з з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" 95 234 швейцарських франків 40 центів, що еквівалентно 795 121 грн. 53 коп. - заборгованість за кредитним договором № 008-2008-969 від 31 березня 2008 року та 60 861 швейцарських франків 16 центів, що еквівалентно до національної валюти України - 515 189 грн. 72 коп. - заборгованість за кредитним договором № 008-2008-970 від 31 березня 2008 року, 3 219 грн. 00 коп. - судових витрат, а всього - 1 313 530 (один мільйон триста тринадцять тисяч п"ятсот тридцять) грн. 25 (двадцять п"ять) коп., відкрите на підставі заяви стягувача в межах строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, що підтверджується матеріалами виконавчого справдження, оскільки відбулось переривання цього строку, що підтверджується відмітками на виконавчому листі про повернення такого виконавчого листа 01.09.2014 року, 12.02.2016 року, 27.11.2019 року (а.с. 31, матеріали виконавчого провадження).

Так, постановами державного виконавця від 01.09.2014 року, 12.02.2016 року, 27.11.2019 року вказаний виконавчий документ, поданий стягувачем повернуто стягувачу на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно, на підставі вказаного рішення Дарницьким районним судом м. Києва стягувачу - АТ "Універсал Банк" видано виконавчий лист, й у межах трирічного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання стягувач звернувся із завою про відкриття виконавчого провадження до Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, який постановами державного виконавця від 01.09.2014 року, 12.02.2016 року, 27.11.2019 року вказаний виконавчий документ, поданий стягувачем, повернуто на підставі п. 2 ч.1 ст. 47Закону України «Про виконавче провадження».

П. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що повернення виконавчого документа стягувану відбувається у випадку, зокрема, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього закону заходи щодо розшуку такого майна, виявилися безрезультатними. Поверення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього закону (ч.5) (повернення постановами державного виконавця від 01.09.2014 року та 12.02.2016 року).

Враховуючи передбачене законом право повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених законом, й не виконання рішення суду, стягувач повторно пред`являв виконавчий лист до виконання 2016, 2019 роках, після первинного звернення у 2014 році (матеріали виконавчого провадження).

Так, постановами державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертався стягувачу у 2014 та у 2016 роках.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час вчинення процесуальної дії, визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Так, п.5 Прикінцевих та перехідних проложень закону № 1404-ІІІ від. 02.06.2016 року про те, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом та перериванням строку пред`явлення такого виконавчого документа на виконання до Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становить 3 роки, тобто до 27.11.2022 року.

Відтак вважати, що державним виконавцем у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» прийнято до виконання виконавчий лист згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 16 грудня 2019 року поза межеми строку звернення виконавчого листа до виконання, - є безпідставним, оскільки відбулось переривання цього строку.

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців (ч.1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» діючої редакції).

А відповідно до ч.4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» діючої редакції строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Рішення суду є обов"язковим до виконання. Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Окрім того, постановами приватного виконавця від 16 грудня 2019 року накладено арешт на кошти боржника (а.с. 54) та накладеного арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику (а.с. 50).

Так, постановою приватного виконавця від 16 грудня 2019 року накладеного арешт на грошові кошти скаржника, які містяться на всіх інших рахунках, окрім коштів, на які звернення стягнення заборонено законом та належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору в межах виконавчого провадження по виконанню вказаного виконавчого листа (а.с.54).

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (ч.2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (ч.3 ст. 56Закону України «Про виконавче провадження»).

Суд вважає, що оскаржувана виконавча дія - арешт державним виконавцем вчинена у відповідності до вимог ст. 56 вказаного Закону.

Відтак вважати, що державним виконавцем у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» накладений арешт на грошові кошти скаржника, які містяться на всіх інших рахунках, окрім коштів, на які звернення стягнення заборонено законом, та належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору в межах виконавчого провадження по виконанню вказаного виконавчого листа (а.с.54), - є безпідставним, оскільки вчинені в межах процедури проведення виконавчих дій, з указівкою про "окрім коштів, на які звернення стягнення заборонено законом", й з метою забезпечення виконання судового рішення.

Позиція скаржника про те, що з вказаних ним підстав дії приватного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є недоведеним та безпідставним.

Відповідно, судом встановлена правомірність дій приватного виконавця, і вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань скаржника.

Будь-які докази, які вказували б на порушення приватним виконавцем чинного законодавста прав стягувача як сторони виконавчого провадження щодо виконання рішення суду, не встановлено.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 452 ЦПК України.

Так, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

За таких підстав зі скаржника на користь держави підлягають стягненню 420 грн. 40 коп. - судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 450, 451, 452 ЦПК України, ст.ст. 1, 12, 18, 56 Закону України «Про виконавче провадження», Прикінцевих та перехідних проложень закону Закону України «Про виконавче провадження», «Про судовий збір», суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича, заінтересована особа - Акціонерне товариство «Універсал Банк», - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1 , на користь держави 420 (чотириста двадцять) грн. 40 (сорок) коп. - судового збору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

Копію ухвали невідкладно направили позивачу для відома.

СУДДЯ: