КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 357/9883/13-ц

номер провадження: 22-ц/824/9333/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та за апеляційною скаргою головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в місті Києві Власенко Оксани Анатоліївни на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2020 року у складі судді Орєхова О.І., у справі за скаргою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в місті Києві Власенко Оксана Анатоліївна, ОСОБА_1 , на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії, заінтересовані особи: головний державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в місті Києві (далі - Білоцерківський МВ ДВС Центрального МУЮ в місті Києві) Власенко О.А., Телепа О.А.

Скарга мотивована тим, що у Білоцерківському МВ ДВС Центрального МУЮ в місті Києві на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження №44023382 з примусового виконання виконавчого листа №357/9883/13-ц, виданого 19 травня 2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області. Зазначав, що відповідно до виконавчого листа звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів у порядку виконавчого провадження з визначенням початкової ціни продажу предмету іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №21 від 27 лютого 2008 року перед публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк»), яка становить 31 164,87 доларів США, що еквівалентно 249 100 грн 80 коп. та 94 027 грн 89 коп. Вказував, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2018 року задоволено його заяву про заміну сторони виконавчого провадження та замінено стягувача ПАТ «Брокбізнесбанк» його правонаступником - ОСОБА_2 .

Зазначав, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , та має наступні характеристики: загальна корисна площа - 81,0 кв.м, житлова площа - 45,6 кв.м, кількість кімнат - три, що належить ОСОБА_1 на праві власності, та визначено спосіб реалізації - проведення прилюдних торгів у порядку виконавчого провадження з визначення початкової ціни продажу іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №21 від 27 лютого 2008 року перед ПАТ «Брокбізнесбанк», яка становить 31 164,87 доларів США, що еквівалентно 249 100 грн 80 коп. та 94 027 грн 89 коп.

Наголошував, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) дійшла висновку, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України не вважається належним виконанням. Зазначав, що 22 жовтня 2019 року головний державний виконавець Власенко O.A. направила на його адресу вимогу про надання реквізитів в національній валюті України для перерахування коштів, стягнених з боржника. 14 листопада 2019 року він подав до Білоцерківського MB ДВС ГТУЮ у Київській області реквізити його рахунку в доларах США відповідно до ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Однак на час звернення до суду з указаною скаргою головний державний виконавець Власенко O.A. жодних дій щодо перерахування йому грошових коштів у порядку ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» не здійснила.

З огляду не викладене, з урахуванням заяви про уточнення вимог скарги від 24 лютого 2020 року, ОСОБА_2 просив:

- визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Власенко O.A. щодо вчинення виконавчих дій з виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2013 року у справі № 357/9883/13-ц, яка полягає у неперерахуванні грошових коштів, виручених від реалізації майна боржника в порядку, встановленому ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», в рамках виконавчого провадження № 44023382;

- зобов`язати головного державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС Центрального МУЮ в місті КиєвіВласенко O.A. в рамках виконавчого провадження № 44023382 з примусового виконання виконавчого листа № 2/357/3163/13, виданого 19 травня 2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, перерахувати на банківський рахунок ОСОБА_2 грошові кошти (в доларах США), виручені від реалізації майна боржника, у порядку, встановленому ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2020 року скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність головного державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Власенко O.A. щодо вчинення виконавчих дій з виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2013 року, яка полягає в неперерахуванні грошових коштів, виручених від реалізації майна боржника в порядку, встановленому ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», в рамках виконавчого провадження № 44023382.

Зобов`язано головного державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС Центрального МУЮ в місті Києві Власенко O.A. в рамках виконавчого провадження № 44023382 від 15 липня 2014 року з примусового виконання виконавчого листа № 2/357/3163/13, виданого 19 травня 2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, перерахувати на банківський рахунок ОСОБА_2 , виручені від реалізації майна боржника в порядку, встановленому ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, боржник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не витребував і не дослідив матеріали виконавчого провадження з метою встановлення діяльності виконавця, його послідовності та взаємодій із стягувачем. Тому суду не було відомо про наявність постанови Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року, прийняту за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Власенко О.А., якою встановлено відсутність правових підстав для визнання неправомірними дій державного виконавця, у тому числі по перерахунку стягувачеві коштів. Вказує, що судом безпідставно застосовано до спірних правовідносин правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, оскільки встановлені у ній обставини та обставини у даній справі, не є подібними. Вказує, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції фактично змінив порядок та спосіб виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2013 року, а також не вирішив питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.452 ЦПК України.

В апеляційній скарзі головний державний виконавець Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Власенко О.А. просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що державний виконавець не міг перерахувати грошові кошти, отримані від реалізації нерухомого майна на підставі заяви ОСОБА_2 від 14 листопада 2019 року, у якій вказано реквізити його рахунку в доларах США, оскільки на той період часу в матеріалах виконавчого провадження відсутні банківські реквізити відповідно до постанови Правління Національного банку України від 28 грудня 2018 року № 162 (зі змінами), щодо якої з 05 серпня 2019 року в Україні запроваджено міжнародний номер банківського рахунку (IBAN) та, починаючи з 01 листопада 2019 року застосування цього рахунку (ІBAN) стало обов`язковим для усіх клієнтів банків під час здійснення переказів коштів як у національній, так і в іноземних валютах.

Зазначає, що вимоги скарги про зобов`язання перерахувати на рахунок стягувача грошові кошти в доларах США не ґрунтуються на законі, оскільки відповідно до роз`яснень, які викладені у пункті 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби» суд не має права зобов`язувати виконавців вчиняти дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби. У свою чергу державним виконавцем, зі свого боку вжито усіх заходів з примусового виконання рішення, передбачених чинним законодавством, однак стягувач свідомо не виконує свій обов`язок щодо надання банківських реквізитів для перерахування коштів.

Крім того, вимоги скарги стягувача фактично зводяться до оскарження дій (бездіяльності) Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області як суб`єкта владних повноважень, а тому вважає, що дана справа підлягає розгляду у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначає, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, оскільки прийнята з урахуванням вимог чинного законодавства та правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Також ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу головного державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Власенко О.А., у якому вказує, що доводи апеляційної скарги державного виконавця є безпідставними. Зазначає, що реквізити валютного рахунку надавалися ним державному виконавцю неодноразово, а саме, у січні та у листопаді 2019 року. Вказує, що посилання державного виконавця на те, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 28 грудня 2018 року №162, починаючи з 01 листопада 2019 року було запроваджено міжнародний номер банківського рахунку (IBAN) та який, на думку державного виконавця, був обов`язковий з 01 листопада 2019 року, є помилковими, оскільки постановами Правління Національного банку України № 41 від 22 лютого 2019 року та № 118 від 26 лютого 2019 року до постанови від 28 грудня 2018 року №162 було внесено зміни, відповідно до яких використання виключно міжнародного номера банківського рахунку введено з 12 січня 2020 року. Зазначає, що чинним цивільним процесуальним законодавством встановлений порядок подання скарг на дії, бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення, а тому вважає, що доводи апеляційної скарги державного виконавця про те, що дана справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства не ґрунтуються на вимогах ст.447 ЦПК України. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, врахувавши доводи, наведені у відзивах на апеляційні скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив із того, що головним державним виконавцем, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/357/3163/13, на звернення стягувача ОСОБА_2 про перерахування йому грошових коштів, виручених від реалізації майна боржника, в доларах США відповідно до рішення суду, не здійснено таке перерахування, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому суд дійшов висновку про визнання такої бездіяльності державного виконавця протиправною.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , та визначено спосіб її реалізації шляхом проведення прилюдних торгів у порядку виконавчого провадження з визначення початкової ціни продажу іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №21 від 27 лютого 2008 року перед ПАТ «Брокбізнесбанк», яка становить 31 164,87 доларів США, що еквівалентно 249 100 грн 80 коп. та 94 027 грн 89 коп.

На виконання вказаного рішення 19 травня 2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист №357/9883/13-ц.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2018 року задоволено заяву ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження та замінено стягувача ПАТ «Брокбізнесбанк» його правонаступником - ОСОБА_2

22 жовтня 2019 року головним державним виконавцем Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Власенко O.A. направлено на адресу ОСОБА_2 вимогу про надання реквізитів в національній валюті України для перерахування коштів, стягнутих з боржника.

14 листопада 2019 року стягувач ОСОБА_2 подав до Білоцерківського MB ДВС ГТУЮ у Київській області реквізити його рахунку в доларах США (а.с. 11).

Наведені обставини підтверджені матеріалами справи та учасниками справи не заперечуються.

Судом першої інстанції установлено, що станом на час розгляду скарги головним державним виконавцем Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Власенко O.A. не здійснено дій, направлених на перерахування стягувачу грошових коштів в порядку ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною 1 ст.18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У ст.ст. 47, 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст. 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у ст.533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч.1 ст.533 ЦК України.

Відповідно до п.30.1 ст.30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті

З огляду на зазначене виконання за виконавчим листом повинне було здійснюватися в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до частини третьої цієї статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

По справі встановлено, що на виконанні Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області знаходиться виконавчий лист №357/9883/13-ц від 19 травня 2014 року, згідно з яким звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , та визначено спосіб її реалізації шляхом проведення прилюдних торгів у порядку виконавчого провадження з визначення початкової ціни продажу іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №21 від 27 лютого 2008 року перед ПАТ «Брокбізнесбанк», яка становить 31 164,87 доларів США, що еквівалентно 249 100 грн 80 коп. та 94 027 грн 89 коп.

Тобто, рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, а тому стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена цим судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України не вважається належним виконанням судового рішення.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, сформульованим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, державний виконавець зобов`язаний був під час примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, керуватися положеннями ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки між стягувачем та боржниками існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом в іноземній валюті - доларах США.

При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, боржник повинен брати до уваги офіційний валютний курс Національного банку України, встановлений для відповідної валюти на день платежу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 750/2000/18 (провадження № 61-38514св18).

Відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження органи державної виконавчої служби мають рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках для зарахування коштів виконавчого провадження, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам.

Тобто, наявність в органів державної виконавчої служби рахунків в іноземній валюті є прямою вимогою законодавства.

Установивши, що на звернення ОСОБА_2 про перерахування йому грошових коштів, виручених від реалізації майна боржника, в доларах США відповідно до рішення суду, таке перерахування головним державним виконавцем у порядку, встановленому ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», не здійснене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обгрунтованість скарги ОСОБА_2 та визнав неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Власенко O.A.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 18 (абз.2) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Враховуючи, що судом першої інстанції було встановлено обґрунтованість вимог скарги ОСОБА_2 про визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною, то колегія суддів з урахуванням наведених вище роз`яснень погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання головного державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС Центрального МУЮ в місті Києві Власенко O.A. перерахувати на банківський рахунок ОСОБА_2 грошові кошти (в доларах США), виручені від реалізації майна боржника в порядку, встановленому ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставини доводи апеляційної скарги головного державного виконавця про те, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для зобов`язання головного державного виконавця вчиняти дій, є необґрунтованими з наведених вище підстав.

Доводи апеляційної скарги головного державного виконавця про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що державний виконавець не міг перерахувати грошові кошти, отримані від реалізації нерухомого майна на підставі заяви ОСОБА_2 від 14 листопада 2019 року, у якій вказано реквізити його рахунку в доларах США, оскільки на той період часу в матеріалах виконавчого провадження були відсутні банківські реквізити відповідно до постанови Правління Національного банку України від 28 грудня 2018 року № 162 (зі змінами), згідно якої з 05 серпня 2019 в Україні запроваджено міжнародний номер банківського рахунку (IBAN) та, починаючи з 01 листопада 2019 року застосування цього рахунку (ІBAN) стало обов`язковим для усіх клієнтів банків під час здійснення переказів коштів як у національній, так і в іноземних валютах, є необґрунтованими з таких підстав.

Постановою Правління Національного банку України від 28 грудня 2018 року №162, починаючи з 01 листопада 2019 року було запроваджено міжнародний номер банківського рахунку IBAN.

Разом з тим, постановами Правління Національного банку України № 41 від 22 лютого 2019 року та № 118 від 26 лютого 2019 року були внесені зміни до постанови №162 від 28 грудня 2018 року, відповідно до яких використання виключно міжнародного номера банківського рахунку IBAN введено з 12 січня 2020 року.

Тобто, станом на час подання стягувачем заяви від 14 листопада 2019 року вимоги Регулятора щодо обов`язкового застосування до платежів на території України міжнародного номеру банківського рахунку IBAN не були запроваджені.

Також не ґрунтуються на вимогах закону твердження головного державного виконавця. в апеляційній скарзі про те, що вимоги скарги ОСОБА_2 зводяться до оскарження дій (бездіяльності) Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області як суб`єкта владних повноважень, а тому вважає, що дана справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Згідно зі ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Оскільки стягувачем ОСОБА_2 оскаржується бездільність державного виконавця щодо виконання рішення суду, яке ухвалене відповідно до ЦПК України, то вказана справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства відповідно до ст.447 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суду першої інстанції не було відомо про наявність постанови Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Власенко О.А., якою встановлено відсутність правових підстав для визнання неправомірними дій державного виконавця, у тому числі дії виконавця по перерахунку стягувачу отриманих в ході торгів коштів, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується даними Єдиного державного реєстру судових рішень, що 22 квітня 2019 року ОСОБА_2 звертався до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із скаргою на дії головного державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Власенко О.А., в якій просив:

- визнати протиправними та скасувати: акт державного виконавця про витрати виконавчого провадження №44023382 від 22 жовтня 2018 року; постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 22 жовтня 2018 року; постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 22 жовтня 2018 року; розпорядження від 22 жовтня 2018 року №44023382 про перерахування 700 грн 00 коп. витрат виконавчого провадження на р/р 6335 в ГУ ДКСУ в Київській області, МФО 820172, код за ; розпорядження від 22 жовтня 2018 року №44023382 про перерахування 34 312 грн 87 коп. виконавчого збору на р/р 0002, Казначейство України, МФО 899998, , КБК 22070000; розпорядження від 22 жовтня 2018 року №44023382 про перерахування 357 131 грн 08 коп. на користь ОСОБА_1 ; акт від 23 жовтня 2017 року про проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна;

- визнати протиправними дії головного державного виконавця Власенко О.А. щодо вчинення виконавчих дій з виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2013 року у справі № 357/9883/13-ц, які були вчинені в період з 12 вересня 2018 року по 18 грудня 2018 року в рамках виконавчого провадження №44023382;

- визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Власенко О.А. щодо вчинення виконавчих дій з виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2013 року у справі № 357/9883/13-ц.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2019 року скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2019 року скасовано.

Провадження у справі в частині визнання неправомірними дій головного державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Власенко О.А. та скасування постанови від 22 жовтня 2018 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, акта про витрати виконавчого провадження від 22 жовтня 2018 року, постанови від 22 жовтня 2018 року про стягнення з боржника виконавчого збору, розпорядження від 22 жовтня 2018 року №44023382 про перерахування 700 грн 00 коп. витрат виконавчого провадження, розпорядження від 22 жовтня 2018 року №44023382 про перерахування 34 312 грн 87 коп. виконавчого збору - закрито.

У задоволенні скарги в іншій частині - відмовлено.

З постанови Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року вбачається, що відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_2 в частині оскарження дій державного виконавця щодо складення розпорядження від 22 жовтня 2018 року про перерахування 357 131 грн 08 коп. на користь ОСОБА_1 , а також в частині визнання протиправної бездіяльності державного виконавця щодо неперерахування у відповідності до ч.3 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» на валютний рахунок стягувача суми боргу, визначеної за судовим рішенням в розмірі 31 164,87 доларів США, апеляційний суд виходив із того, що задоволення вказаних вимог зачіпає права боржника, який не залучений до участі у розгляді справи.

Таким чином постановою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року не встановлено відсутність правових підстав для визнання неправомірними дій державного виконавця, у тому числі дії виконавця по перерахунку стягувачу отриманих в ході торгів коштів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не вирішено питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.452 ЦПК України, є безпідставними, виходячи з такого.

Так, відповідно до ст.452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст. 133 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 915/955/15 Велика Палата дійшла висновку, що ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення. Перелік заяв і скарг, за подання яких не справляється судовий збір, наведений у ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», і в цьому переліку відсутні скарги щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби. Водночас у ч.2 ст.4 вказаного Закону не встановлено ставки судового збору за подання скарг на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби. Проте ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставку судового збору за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на всі ухвали суду без винятку - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто чинним законодавством не передбачено сплату судового збору за подання до суду скарги на дії чи бездіяльності органів державної виконавчої служби.

Доказів того, що сторонами були понесені інші види судових витрат, передбачених ст.133 ЦПК України, матеріали справи не містять.

Тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.452 ЦПК України.

Інші доводи апеляційних скарг також не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна правова оцінка.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення, оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиціїв місті Києві Власенко Оксани Анатоліївни - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: