Справа № 161/5405/19 Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Провадження № 22-ц/802/150/20 Категорія: 3 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Данилюк В. А., Матвійчук Л. В.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача ОСОБА_1 .,

представника відповідача Бохонковича В. Є. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про скасування рішення про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на ті обставини, що 07 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та нею було укладено кредитний договір № 0201/0808/71-114, за умовами якого позичальник отримала від позикодавця банку кредитні кошти в розмірі 36000 доларів США на строк до 07 серпня 2033 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором між банком та нею - іпотекодавцем було укладено іпотечний договір від 07 серпня 2008 року згідно умов якого вона передала в іпотеку іпотекодержателю належну їй на праві власності квартиру, яка знаходиться у АДРЕСА_1 .

Під час посвідчення договору іпотеки була накладена заборона відчуження на предмет іпотеки та внесений запис про обтяження іпотекою до Державного реєстру іпотек.

28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», на підставі договору факторингу № 15 та договору про відступлення прав за іпотечним договором відступило ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» право вимоги заборгованості за кредитним договором від 07 серпня 2008 року № 0201/0808/71-114.

07 вересня 2015 року на виконання заочного рішення Луцького міськрайонного суду від 28 травня 2015 року у справі за позовом ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу з прилюдних торгів, постановою державного виконавця Першого відділу ДВС Луцького МУЮ від 04 вересня 2015 року ВП № 48604075 було накладено арешт на спірну квартиру.

У подальшому, у зв`язку із непогашенням заборгованості за кредитом та на підставі звернення ТзОВ «ФК «Вектор Плюс», приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А. М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 лютого 2016 року, яким проведено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за іпотекодержателем ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Вважаючи таку реєстрацію незаконною, позивач ОСОБА_3 просила суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28467180 від 26 лютого 2016 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М. про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на об`єкт нерухомого майна - квартиру за адресою АДРЕСА_1 , судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М., ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про скасування рішення про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити та стягнути з відповідачів на її користь судові витрати за подання скарги.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачі не подавали.

Заслухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що пунктами 10, 10.3, 10.4, 12.3 договору іпотеки від 15 лютого 2006 року передбачено, що іпотекодержатель ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» має право у разі невиконання позичальником ОСОБА_3 умов договору кредиту від 15 лютого 2006 року та/або нею як іпотекодавцем умов цього договору, звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 для задоволення своїх майнових вимог в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». З підписанням вказаних договорів сторони дійшли згоди щодо підстав звернення стягнення на зазначений предмет іпотеки, однією з яких є застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Крім того, умовами вищевказаного договору іпотеки передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Отже, приватний реєстратор Кобелєва А. М., внісши запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, діяла за зверненням іпотекодержателя ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» та на підставі застереження в іпотечному договорі, яким передбачено право іпотекодержателя на набуття у власність предмета іпотеки в обраний ним позасудовий спосіб.

Такий висновок суду першої інстанції є правильний.

Судом встановлено, що 07 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» (банк) та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено кредитний договір № 0201/0808/71-114, згідно з пунктом 1.1 якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 36000 доларів США на строк по 07 серпня 2033 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором (а.с. 16-20).

Крім того, 07 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, яким забезпечувалося належне виконання іпотекодавцем - позичальником вимог іпотекодержателя - позикодавця, що випливають з кредитного договору № 0201/0808/71-114 від 07 серпня 2008 року (а.с. 25-27).

Згідно із пунктом 2 іпотечного договору на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: трикімнатну квартиру під номером АДРЕСА_1 . За приписами пунктів 11, 12 іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання повністю або частково, за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче двох способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Пунктом 12.3 іпотечного договору передбачено, що згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в підпунктах 12.3.1 та 12.3.2 цього пункту. Згідно із підпунктом 12.3.1 іпотечного договору задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті 12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк»(як правонаступником ВАТ «Сведбанк») та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» були укладені договір факторингу № 15 та договір про відступлення прав за іпотечними договорами, за якими були відступлені права вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників та права вимоги за іпотечними договорами, в т. ч. по кредитному договору від 07 серпня 2008 року № 0201/0808/71-114 та іпотечному договору від 07 серпня 2008 року, укладених між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 28 травня 2015 року, у справі № 161/2028/15-ц за позовом ТОВ «ФК «Вектор Плюс» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили 24 червня 2015 року, позов задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0201/0808/71-114 від 07 серпня 2008 року в розмірі 275237 грн. 36 коп. перед ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернуто стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , з початковою ціною 380200 грн, що належить на праві власності ОСОБА_3 , шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 28-29).

Постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Радчук Л.О. від 04 вересня 2015 року ВП № 48604075 при примусовому виконанні виконавчого листа № 161/2028/15-ц, виданого 08 липня 2015 року Луцьким міськрайонним судом (в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0201/0808/71-114 від 07 серпня 2008 року в розмірі 275237 грн. 36 коп. перед ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернуто стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , з початковою ціною 380200 грн, що належить на праві власності ОСОБА_3 , шляхом проведення прилюдних торгів, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження»), накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення 275 237 грн. 36 коп. та оголошено заборону на його відчуження.

07 вересня 2015 року, на підставі зазначеної постанови державного виконавця, а також рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07 вересня 2015 року № 24215211, державним реєстратором реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Пирогою В.С. було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис за № 11070189 про державну реєстрацію обтяження відносно ОСОБА_3 на все нерухоме майно в межах суми боргу 275237 грн. 36 коп.

26 лютого 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. прийняла рішення № 28467180 про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на квартиру АДРЕСА_4 (а.с. 10, 121).

22 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. за заявою представника ТОВ «ФК «Вектор Плюс» Ярошенко Г. А. було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 13450815 про проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно (квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 ) за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 26 лютого 2016 року (індексний номер 28467180), у якому підставою виникнення права власності вказано договір іпотеки № 1674 від 07 серпня 2008 року(а.с. 11, 122).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», діючи в межах правового поля та скориставшись правом свободи договору, згідно договору факторингу від 28 листопада 2012 № 15 та договору про відступлення прав за іпотечним договором, відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» право вимоги заборгованості за кредитним договором від 15 лютого 2006 № 16.06-04/312-КЛ

Відповідно до статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою, другою статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону.

Положенням частини третьої статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Встановлено, що пунктами 10, 10.3, 10.4, 12.3, 12.3.1 договору іпотеки від 07 серпня 2008 року передбачено, що іпотекодержатель має право у разі невиконання позичальником умов договору кредиту від 07 серпня 2008 року та/або іпотекодавцем умов цього договору звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх майнових вимог в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; заявник - зокрема, іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки.

Положенням статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державним реєстратором є нотаріус, як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановлених законом.

Наведене дає підстави вважати, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач приватний нотаріус Кобелєва А. М., приймаючи рішення про внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, діяла цілком законно за зверненням ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та на підставі застереження в іпотечному договорі, яке передбачало право іпотекодержателя на набуття у власність квартири позивача.

Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що на час вчинення реєстраційних дій було наявне обтяження щодо квартири, а тому приватний реєстратор мала відмовити у проведенні реєстрації на спірну квартиру є надуманими і не ґрунтуються на вимогах закону з огляду на таке.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Разом із тим, пунктом 2 частини четвертої статті 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав та перенесенням щодо такого права власності обтяження, державну реєстрацію якого проведено у спеціальному розділі Державного реєстру прав.

Під час здійснення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , було відкрито розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна, перенесено інформацію щодо обтяження, на яке посилається позивач ОСОБА_3 , до відкритого розділу.

Отже, приватним нотаріусом Кобелєвою А. М. було вчинено відповідні дії, які передбачено пунктом 2 частини четвертої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому посилання заявника на їх незаконність є необґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам викладеним в позовній заяві, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції та в свою чергу не дають підстав для висновку, що судом першої інстанцій під час розгляду справи були порушені норми процесуального права, не спростовують вірних висновків суду і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Тому, на думку колегії суддів, оскаржуване позивачем рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді