провадження № 22-ц/824/285/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Суханової Є.М.,
з участю секретаря Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Вимоги мотивовані тим, що 07 вересня 1994 року між позивачем та відповідачем було укладено та зареєстровано шлюб, про що у м. Київ, в/загсу Мінського р/ну, зроблено запис № 1470 та видане Свідоцтво про укладення шлюбу Серії НОМЕР_1 . Від шлюбу у подружжя є повнолітні та малолітні діти. Наразі фактично шлюбні відносини припинені, та подальше збереження сімейних відносини між ними є неможливим через систематичні непорозуміння, різні погляди на життя, несумісні звички та характери, подружжя не підтримує шлюбних відносин, проживає окремо, спільного побуту, спільного господарства не ведеться, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду із заявою про розірванню шлюбу.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що зареєстрований 07 вересня 1994 року у м. Київ, в/загсу Мінського р/ну, запис № 1470. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням в частині стягнення судових витрат ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила рішення суду першої інстанції змінити, стягнути також, з відповідача на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 24 974, 96 грн.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків щодо відсутності належних доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, а подані докази, які обґрунтовують вимоги у частині відшкодування судових витрат на правову допомогу не були дослідженні судом всебічно та у сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України. 22.11.2018 року, з дотриманням процесуальних строків, представником позивача подано документи, що є доказами по справі в частині визначення понесених стороною витрат на правову допомогу, які апелянт вважає достатніми для відшкодування витрат. Крім того, вважає, що акт виконаних робіт підписаний уповноваженим представником, а висновок суду першої інстанції в цій частині не відповідає вимогам закону.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

03.02.2020 року до суду надійшов відзив ОСОБА_3 , поданий представником ОСОБА_4 , у якому представник просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити. Зазначила, що позивачем при подачі позову не надано попереднього розрахунку суми судових витрат, а навпаки, вказала, що витрат не передбачається, тому вона позбавлена в подальшому вимагати відшкодування цих витрат.

Представники позивача - ОСОБА_6, в судовому засіданні просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції змінити.

Представник відповідача, ОСОБА_7 в судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, суд першої інстанції вирішив позов про розірвання шлюбу задовольнити. Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що зареєстрований 07 вересня 1994 року у м. Київ, в/загсу Мінського р/ну, запис № 1470 та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

В мотивувальній частині суд зазначив, що судом відхиляється клопотання про відшкодування за рахунок відповідача на користь позивача суми у розмірі 24 974, 96 грн. за отриману правничу (правову) допомогу, оскільки стороною позивача не надано належних доказів на підтвердження понесених витрат.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи викладене колегія суддів переглядає дану справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, тобто виключно в частині розподілу судових витрат.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про відшкодування за рахунок відповідача, місцевий суд виходив з того, що акти виконаних робіт підписані адвокатом - представником позивача та особою, яка зазначена як представник ОСОБА_1 за довіреністю, натомість документів завірених належним чином чи їх оригінали, що уповноважує особу на підписання актів виконаних робіт від імені ОСОБА_1 суду не надано.

Колегія суддів оцінюючи висновки суду першої інстанції в цій частині виходить з наступного.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем під час подання позову до суду першої інстанції сплачено 704,80 грн. судового збору (а.с. 2).

Згідно п. 6.51 висновку Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 року у справі № 904/4494/18 передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

З огляду на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач разом з позовною заявою по суті спору не подав суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а навпаки, у позовній заяві зазначив, що крім сплаченого судового збору будь-які інші судові витрати по розгляду справи позивачем не передбачаються, колегія суддів, вважає, що висновки суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу є обґрунтованими та законними.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Судом першої інстанції встановлено, що акти виконаних робіт про надання правової допомоги підписані адвокатом - представником позивача та особою, яка зазначена як представник ОСОБА_1 за довіреністю, документів завірених належним чином чи їх оригінали, що уповноважує особу на підписання актів виконаних робіт від імені ОСОБА_1 суду не надано.

Натомість до апеляційної скарги апелянтом надано копію довіреність від 17.02.2017 року, якою позивач ОСОБА_1 уповноважує представляти її інтереси ОСОБА_5 (а.с.179), яким і було підписано акти виконаних робіт.

Колегія суддів, в силу вимог ч.3 ст. 367 ЦПК України не приймає та критично оцінює надану апелянтом довіреність, оскільки вказаний документ, без поважних причин, не було надано до суду першої інстанції, а отже, не враховано судом при винесенні рішення. При подачі даного документу до апеляційної інстанції позивачем не зазначено вийнятковості випадку та не надано доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому, судове рішення, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

Є.М. Суханова