Справа № 301/453/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" вересня 2020 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , представників сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Білківська сільська рада Іршавського району та Іршавська державна нотаріальна контора, про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на Ѕ частину нерухомого майна, скасування свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права власності на 1/3 частину спадкового майна,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в Іршавський районний суд Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Білківська сільська рада Іршавського району та Іршавська державна нотаріальна контора, про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності та скасування свідоцтв про право на спадщину за законом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 18 грудня 1980 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_6 , ще раніше переїхала проживати в його будинок, що знаходився за адресою: АДРЕСА_1 .

На момент одруження з ОСОБА_6 у його власності був один одноповерховий житловий будинок («А») загальною площею 72,8 кв.м, житловою площею - 35,7 кв.м. та надвірні споруди: вбиральня («Е»), сіновал («Є»), колодязь («№1»). Житловий будинок складався з двох житлових кімнат, коридору, комори та кухні.

Після одруження, у 1981 році, позивачка спільно з ОСОБА_6 розпочала будівництво літньої кухні («Б»), яка складається з коридора, житлової кімнати, ванної кімнати, підвалу, хліва («В»); пташника («Г») , свинарника («Д»), вбиральні («Е»), колодязя («№1»), гаража («Ж»), сіновалу («З»).

У будівництво вказаних надвірних споруд подружжям ОСОБА_6 було вкладено чимало коштів та фізичної праці. Літню кухню із зручностями подружжя вирішило будувати, щоб жити окремо від дітей.

Відповідно до Зведеного акту вартості будинків, господарських будівель і споруд, що є складовою частиною Технічного паспорту, інвентаризаційна вартість житлового будинку становить 90 702 грн., літньої кухні - 77 523 грн. Загалом інвентаризаційна вартість будинковолодіння становить 336 583 грн., з яких - 90 702 грн. - вартість житлового будинку, 14 597 грн. - вартість навісу, який збудував відповідач ОСОБА_2 . Вартість збудованого позивачкою під час шлюбу з ОСОБА_6 нерухомого майна становить 260 298 грн. (336 583 - (90702 + 14 597) = 260 298 грн.).

Тобто, вартість нерухомого майна, збудованого позивачкою та чоловіком під час шлюбу на 260 298 грн. більша за вартість нерухомого майна, що належало чоловікові до одруження з позивачкою, що свідчить про суттєве збільшення у своїй цінності нерухомого майна.

Зазначена обставина відповідно до ст. 25 КпШС Української РСР є підставою для визнання спільною сумісною власністю подружжя (позивачки ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_6 ) всього нерухомого майна, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Враховуючи вимоги ст. 28 КпШС Української РСР щодо рівності часток подружжя у спільному майні, просила визнати за собою право власності на Ѕ частину нерухомого майна, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки - ОСОБА_6 .

На день смерті ОСОБА_6 у будинку проживали та були зареєстровані позивачка та відповідачі: син ОСОБА_2 та донька ОСОБА_5 . Вказані особи є спадкоємцями першої черги та відповідно до ст. 549 ЦК УРСР фактично прийняли спадщину.

Враховуючи, що будинковолодіння АДРЕСА_1 , було об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та частки подружжя у вказаному майні були рівними, спадкодавець ОСОБА_6 був власником тільки Ѕ частини нерухомого майна і тому тільки Ѕ частина житлового будинку з надвірними спорудами входить до складу спадкового майна.

Оскільки кожному із спадкоємців належить по 1/3 частині спадкового майна, що залишилось після смерті спадкодавця ОСОБА_6 , то свідоцтво про право на спадщину за законом нотаріус мав видати кожному із спадкоємців (позивачу та двом відповідачам) у розмірі по 1/6 частині житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 .

Позивачка була впевнена, що її право на 4/6 частин будинковолодіння визнається обома дітьми та ніким не оспорюється. Завжди була впевнена, що її право власності ніхто не порушує та з урахуванням її віку немає потреби узаконювати своє право власності.

Однак, 13 серпня 2019 року сторони отримали в Іршавській державній нотаріальній конторі Свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до яких кожному із спадкоємців перейшло у власність по 1/3 частині спадкового майна, яким визнано весь житловий будинок.

Не погоджуючись із тим, що нотаріус у Свідоцтві про право на спадщину за законом зазначила, що кожному із спадкоємців належить по 1/3 частині нерухомого майна, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , без урахування частки позивачки у спільному майні подружжя, позивачка звернулась до адвоката за допомогою щодо оскарження в суді даного Свідоцтва.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності в цілому на спірний будинок, без урахування частки позивачки у спільному майні подружжя, а також часток у спадковому майні позивачки та другого відповідача.

Враховуючи наведене вважала, що строк звернення в суд з даним позовом обчислюється з 14 серпня 2019 року, коли відповідач ОСОБА_2 фактично оспорив в суді право власності на будинковолодіння.

Просила:

-визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 ;

-визнати за собою право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку з надвірними спорудами, що є спільною власністю подружжя;

-скасувати Свідоцтва про право на спадщину за законом, що видані державним нотаріусом Іршавської державної нотаріальної контори у спадковій справі № 112/2019 ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ;

-визнати за позивачкою право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами, як спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_6

10.04.2020 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позов (а.с.118-121).

Згідно поданого відзиву відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, виходячи з наступного.

18 грудня 1980 року між позивачем та ОСОБА_6 укладено шлюб.

Листом Білківської сільської ради Іршавського району від 30.03.2020 року надано вичерпні відомості із даних по господарської книги за період 1961-1963 роки, 1964-1966 роки, 1967-1970 роки, 1971-1973 роки, 1977-1979 роки, 1980-1982 роки, 1986-1990 роки, 1991-1995 роки, яка включає записи про власника об`єкта нерухомого майна, користувача, рік побудови об`єкта нерухомого майна, інші технічні характеристики об`єкта.

Як вбачається з по господарської книги за 1961-1963 роки, головою домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 був - ОСОБА_10 , 1903 року народження, який був дідусем відповідача ОСОБА_2 . Вказано, що 1948 рік є датою побудови будинку та в 1918 році побудований сарай. За даною адресою були зареєстровані: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6

05.09.1973 року після смерті ОСОБА_10 головою домогосподарства за адресою АДРЕСА_2 , згідно відомостей по господарської книги за 1977-1979 роки була ОСОБА_11 (бабуся відповідача), яка проживала за вказаною адресою та прийняла спадщину за своїм чоловіком.

17.09.1979 року після відкриття спадщини за ОСОБА_11 , головою домогосподарства за адресою АДРЕСА_2 , згідно відомостей по господарської книги за 1980-1982 роки був ОСОБА_6 (батько відповідача), який проживав за вказаною адресою та прийняв спадщину. Датою побудови будинку вказано 1967 рік, а сараю - 1958 році.

З вищевикладеного вбачається, що ОСОБА_6 до дня укладення шлюбу з ОСОБА_1 , тобто до 18.12.1980 року, був володільцем спадкового майна, а тому правовий режим такого майна належить відносити до його особистої власності. Таке майно не може вважатися спільною сумісною власністю, оскільки ст. 22 КпШС Української РСР передбачено, що спільною сумісною власністю вважається майно набуте подружжям за час шлюбу.

З метою визнання спільною сумісною власністю, позивач покликається на вимоги ст.25 КпШС Української РСР, виходячи з тих підстав, що власність одного з подружжя, під час шлюбу суттєво збільшилася у своїй ціні внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох.

Вважав такі доводи безпідставними та не доведеними, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин. Для застосування передбачених статтею 25 КпШС Української РСР правил, збільшення вартості майна повинно відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників, при цьому, суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після його поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

На підтвердження збільшення вартості майна позивач покликається лише на технічний паспорт будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 02.08.2019 року, а також його складову інвентаризаційну вартість житлового будинку, яка складає 336583 грн., з яких 260298 грн. складає вартість нерухомого майна збудованого нею та чоловіком за час шлюбу, що є неприпустимим у відсутність підтверджуючих доказів. У матеріалах справи відсутні дані вартості будинку та допоміжних приміщень саме на момент укладення шлюбу у 1980 році, а також перелік об`єктів нерухомого майна спільно побудованих подружжям, а також інших даних, які у належний спосіб вказують на збільшення вартості майна (ремонт, реконструкція, здійснення нового будівництва, добудови тощо) та істотність такого збільшення, яка підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення.

За таких обставин вважав, що не може вважатися спільною сумісною власністю майно, а також їх частки не являються рівними по Ѕ частині, а належали виключно ОСОБА_6 , оскільки набуті ним до шлюбу та являються його особистою власністю.

Крім того, позивач у 1996 році вибула із місця проживання в АДРЕСА_1 , де проживає і по даний час. Всі покращення будинку, реконструкція літньої кухні та інших будівель, що знаходяться за вказаною адресою, відбувалося за спільної участі відповідача та його дружини ОСОБА_12 після укладення шлюбу 31.10.1992 році.

На момент смерті ОСОБА_6 та відкриття за ним спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у спадковому будинку були зареєстровані та проживали позивачка ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , які є спадкоємцями першої черги у відповідності до вимог ст. 529 ЦК Української РСР, прийняли спадщину та вступили у володіння спадковим майном. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, дружина і батьки померлого. Заповіту спадкодавець не залишав, відтак спадкування здійснюється за законом.

У серпні 2019 року за зверненням спадкоємців державним нотаріусом відкрито спадкову справу за №112/2019 та видано Свідоцтва про право на спадщину за законом у рівних частках по 1/3 частині кожному із спадкоємців на житловий будинок та належні до нього надвірні споруди: літню кухню та інші споруди. Вважав, що державний нотаріус під час вчинення дій щодо спадкування нерухомого майна, визначення часток у спадковому майні між спадкоємцями прийшов до вірного висновку шляхом визначення рівних часток по 1/3 у спадковому майні, яким є житловий будинок з надвірними спорудами адресою АДРЕСА_1 , в цілому, тому Свідоцтво про право на спадщину за законом не підлягає скасуванню.

Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що уклала шлюб з ОСОБА_6 у грудні 1980 року, але переїхала в його будинок за адресою АДРЕСА_1 , раніше - у січні 1980 року. На час укладення шлюбу у власності ОСОБА_6 був житловий будинок, збудований у 1970 році та старий сарай. У 1981 році старий сарай позивачкою та її чоловіком був знесений і на його місці розпочалося будівництво жилої літньої кухні з підсобними приміщеннями. Для побудови вказаної будівлі був залитий кам`яно-бетонний фундамент, для зведення стін будівлі використовували білу цеглу, як перекриття - залізні рельси залиті бетоном. Будівля літньої кухні була перекрита залізною бляхою, поштукатурена. Приміщення літньої кухні включало у собі коридор, житлову кімнату, ванну кімнату, підвал. В будівлю були проведені електрика, водопостачання, парове опалення, установлений електричний бойлер. До літньої кухні подружжям добудовано хлів, пташник та свинарник. Тобто, замість старого глиняного сараю, на новому фундаменті була побудована капітальна споруда. У 1983 році подружжя вже вселилося в новозбудовану літню кухню, де були створені всі умови для проживання. Крім того, подружжя у 1982 році побудувало будівлю гаражу, сіновалу та вбиральню, а також облаштовано на подвір`ї новий колодязь. Всі будівельні роботи проводилися за спільні кошти подружжя ОСОБА_6 , крім того, позивачка своєю працею приймала особисту участь в будівельних роботах. Допомогу в будівництві надавали племінники покійного чоловіка позивачки брати ОСОБА_13 та інші особи, які на даний час вже померли. Відповідачу ОСОБА_2 тоді було 10-12 років. З часу побудови літньої кухні і до смерті ОСОБА_6 у січні 1992 року, подружжя ОСОБА_6 проживало в літній кухні, а відповідач жив у будинку. Згодом, після одруження відповідача і народження у нього дитини, позивачка переселилася жити в будинок, а літню кухню, де були більш комфортні умови для проживання, вона передала у користування сину (відповідачеві) та його сім`ї. У 1996 році позивачка переїхала жити в м. Виноградів до свого престарілого батька, який потребував догляду, а відповідач з сім`єю залишився проживати у спірному домоволодінні. На даний час спірне домоволодіння складається зі старого будинку, в якому ніхто не проживає та який через недбале ставлення відповідача став аварійним, та будівель, які були збудовані позивачкою та її чоловіком і в яких проживає сім`я відповідача. Відповідач на подвір`ї побудував навіс для сіновалу та переніс вхід у літню кухню. Вважала, що з часу одруження позивачки з ОСОБА_6 домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , значно збільшилося як в площі, так і вартості, тому має бути визнано спільним майном подружжя у рівних частках. Враховуючи наведене, до спадкового майна після ОСОБА_6 належить не все домоволодіння, а тільки його Ѕ частина. Не зважаючи на це, нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину не враховано частку позивачки у спільному майні подружжя. А відповідач обманним шляхом хотів заволодіти всім спірним будинком, звернувшись до суду з позовом про визнання за ним права власності на домоволодіння в цілому, без урахування часток позивачки та відповідачки. Просила позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та вважала, що спірний житловий будинок з надвірними спорудами слід визнати спільною власністю подружжя, оскільки домоволодіння за час шлюбу позивачки та ОСОБА_6 значно збільшилося як в площі, так і в вартості за рахунок спільних коштів та праці подружжя. Подружжям протягом 1981-1983 років, тобто під час шлюбу, збудовано літню кухню, хлів, пташник, свинарник, вбиральню, гараж, сіновал, колодязь. Таким чином, загальна площа будівель збільшилась з 95.6 кв.м на 281,2 кв.м, а інвентаризаційна вартість зросла з 90702 грн до 321986 грн. Як житловий будинок, який покійний ОСОБА_6 успадкував від батьків, так і всі збудовані подружжям ОСОБА_6 будівлі існують на даний час. Літня кухня є жилою будівлею, в якій позивачка з чоловіком проживала з 1983 року до його смерті, та в якій з 1993 року по даний час проживає відповідач з сім`єю. Просила визнати житловий будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , спільною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , визнати за позивачкою право власності на Ѕ частину вказаного майна, скасувати свідоцтва про право на спадщину за законом, що видані сторонам, та визнати за позивачкою право власності на 1/3 частину спадкового майна, що становить 1/6 частину нерухомого майна. Просила стягнути на користь позивачки витрати по сплаті судового збору.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та пояснив, що переселився жити за адресою АДРЕСА_1 , в будинок батька - покійного ОСОБА_6 у травні 1980 року, у вересні того ж року пішов до школи вже в с. Білки. На той час домоволодіння батька складалося з житлового будинку, літньої кухні з хлівом, а також були свинарник та прибудова. Вказане майно покійному ОСОБА_6 перейшло у спадок від батьків. За час шлюбу позивачки та ОСОБА_6 був знесений свинарник, а замість нього до літньої кухні, яка вже була збудована до одруження батьків, подружжя побудувало приблизно у 1981 році підсобні приміщення - хлів, пташник, свинарник, вбиральню, гараж та сіновал. Приблизно 1988-1990 роки був виритий новий колодязь. Літня кухня збудована з цегли покійним ОСОБА_6 ще до одруження з позивачкою. До одруження позивачки літня кухня використовувалася тільки як підсобне технічне приміщення. Пізніше, в літній кухні проживали позивачка з чоловіком, а приблизно з 1996 року в приміщенні літньої кухні проживає сам відповідач з сім`єю. Саме відповідачем за власні кошти проведено в літню кухню газ, опалення, електрику, замінено вікна та двері на сучасні, перенесено вхід у приміщення. Позивачка та відповідачка ОСОБА_5 з 1996 року в домоволодінні не проживають, ніяких ремонтних робіт в будинку не проводили. Вважав, що підстав для визнання будинку з надвірними спорудами спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 не має, оскільки все нерухоме майно набуто покійним ОСОБА_6 ще до шлюбу з позивачкою. Нотаріусом правильно видано свідоцтво про право на спадщину в рівних частках всім спадкоємцям на весь будинок. Вказаний житловий будинок, а саме приміщення літньої кухні, є єдиним житлом відповідача. Просив відмовити в позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Вважав, що спірний житловий будинок з надвірними спорудами є особистою власністю покійного ОСОБА_6 , оскільки такий набуто ним у власність шляхом спадкування, тому підстав для визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя не має. Доказів, що вказане майно суттєво збільшилося у вартості чи що воно збудовано за час шлюбу позивачки, не має. Позивачка у 1996 році виїхала жити в м. Виноградів, де проживає по даний час. З 1992 року в приміщенні літньої кухні проживає відповідач з сім`єю і саме за його власні кошти в приміщенні літньої кухні проведено багато ремонтних робіт та покращень. А житловий будинок на даний час непридатний для проживання, оскільки в ньому ніхто не проживає більше 20 років, в ньому протікає дах, була також пожежа. Вважав, що свідоцтва про право на спадщину не підлягають скасуванню, оскільки нотаріусом правильно включено до спадщини весь житловий будинок з надвірними спорудами і визначено рівні частки всіх спадкоємців по 1/3 частині.

Відповідачка ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, подала заяви, в яких позовні вимоги визнала і просила розглянути справу по суті без її участі (том 1 а.с.99, 220). Відзиву на позов не подала.

Треті особи - Білківська сільська рада Іршавського району та Іршавська державна нотаріальна контора у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Пояснень щодо позову або відзиву треті особи до суду не подали. Білківська сільрада подала заяви, в яких просила розглянути справу по суті без їх участі. Іршавська державна нотаріальна контора причини неявки не повідомила.

Свідок ОСОБА_20 суду показала, що була добре знайома з покійним ОСОБА_6 , який був її родичем та проживав по сусідству з нею. Їй відомо, що позивачка переїхала жити в будинок до ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 , у 1980 році разом із своїм сином - відповідачем ОСОБА_2 . На той час на подвір`ї стояв жилий будинок та старий сарай. Оскільки подружжя ОСОБА_6 хотіло, щоб у сина було окреме житло, вони у 1981 році знесли старий сарай і на його місці розпочали будівництво літньої кухні з прибудовами та підсобними приміщеннями. Приблизно через 2-3 роки будівництво було завершено і позивачка з чоловіком переселилася жити в літню кухню, а відповідач залишився жити в будинку. Крім того, ОСОБА_6 за час шлюбу з позивачкою побудував гараж, зробили новий колодязь. Всі ці будівлі існують по даний час, відповідачем тільки збудований сарай для сіна. Позивачка приблизно через 5 років після смерті чоловіка переїхала і з тих пір не проживає в домоволодінні.

Аналогічні покази дав допитаний в якості свідка ОСОБА_21 , який підтвердив, що після одруження з позивачкою, ОСОБА_6 у 1981 році було знесено старий сарай, який був збудований з дошок та глини, та на його місці збудовано на фундаменті з цегли літню кухню з прибудовами та підсобними приміщеннями, а також збудовано гараж та новий колодязь. У проведенні будівельних робіт ОСОБА_6 допомагали його племінники - сини його сестри - ОСОБА_13 , які певний час проживали разом з ОСОБА_6 в будинку. Свідок особисто допомагав при будівництві свинарника.

Свідок ОСОБА_22 суду показав, що покійний ОСОБА_6 був його дядьком, який проживав в одному домоволодінні з своєю матір`ю (бабкою свідка). Оскільки ОСОБА_6 на той час не мав власних дітей, свідок в дитинстві та юнацтві протягом багатьох років до 1980 року проживав з дядьком та бабкою в їх будинку. Свідок з ОСОБА_6 жили в будинку, а бабка окремо в сараю з глини, який звався літньою кухнею. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабка свідка (мати ОСОБА_6 ), а на початку 1980 року в будинку поселилася його нова дружина - позивачка. На час одруження ОСОБА_6 домоволодіння складалося з житлового будинку, старого сараю (літньої кухні), дроварні та був старий колодязь. На початку 1981 року ОСОБА_6 зніс старе приміщення літньої кухні та розпочали будівництво нової літньої кухні: залили фундамент, почали зводити стіни з білого каменю. При будівництві фундаменту під літню кухню свідок приймав безпосередню участь. Навесні 1982 року свідка призвали на службу в армію, а коли він приїхав додому у відпустку у 1983 році, літня кухня була збудована. Коли свідок демобілізувався з армії у 1984 році, позивачка з чоловіком вже жила в новій літній кухні, також було закінчено будівництво всіх підсобних та господарських будівель (свинарника, хліва, сараю), збудований гараж, вирито новий колодязь. З тих будівель, що успадкував ОСОБА_6 від батьків на подвір`ї залишився тільки старий жилий будинок, все інше - новобудови, що збудовані за час шлюбу з позивачкою. Відповідач побудував тільки сарай для сіна.

Свідок ОСОБА_23 суду показала, що проживає у безпосередньому сусідстві зі спірним будинком, тому добре знала покійного ОСОБА_6 та його сім`ю. Позивачка поселилася в будинку ОСОБА_6 у 1980 році, після смерті матері ОСОБА_6 . На той час домоволодіння складалося з старого житлового будинку та глиняного хліву. Житловий будинок існує і по даний час, тільки в ньому ніхто не живе і він занедбаний. А старий хлів після одруження ОСОБА_6 зніс та на його місті подружжя побудувало літню кухню на фундаменті, з цегли, дах покритий бляхою. Крім того, позивачка з чоловіком побудували підсобні будівлі (свинарник, сарай, дроварню), гараж та новий колодязь.

Свідок ОСОБА_24 суду показав, що є племінником покійного ОСОБА_6 , який жив в одному домоволодінні з матір`ю - бабкою свідка. Він часто бував у бабки та дядька, в період з 1963 року по 1979 роки він періодично там жив, а його брат протягом багатьох років фактично жив там. Свідку відомо, що жилий будинок був збудований ще його дідом у 1964 році, приблизно у ті роки будувалися і хлів, свинарник та колодязь. На час одруження ОСОБА_6 з позивачкою всі ці споруди були, однак, після одруження з позивачкою, у 1981 році ОСОБА_6 зніс старі підсобні приміщення та почав будівництво нової літньої кухні. Свідок під час канікул працював підсобником при будівництві, тому знає, що було збудоване нове капітальне приміщення літньої кухні: для фундаменту завезли каміння, яке залили в бетон, стіни будувалися з білої цегли. До будівлі літньої кухні були добудовані підсобні та господарські приміщення. Приблизно у 1985 році збудували гараж. Старий житловий будинок існує по даний час.

Свідок ОСОБА_25 суду показав, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 будував ще батько нині покійного ОСОБА_6 . Були на той час на подвір`ї ще літня кухня з хлівом та колодязь. ОСОБА_6 давно хотів перебудовувати стару глиняну літню кухню, але цього не дозволяла його мати, яка фактично проживала в літній кухні. Одразу після смерті матері у 1979 році, ОСОБА_6 зніс будівлю старої літньої кухні і на тому ж місці збудував нову будівлю літньої кухні на фундаменті, з цегли. Коли позивачка переїхала жити до ОСОБА_6 , будівля нової літньої кухні вже була збудована. За час шлюбу з позивачкою ОСОБА_6 збудував тільки гараж, свинарник, сарай та вирили новий колодязь. У 1996 році позивачка переїхала жити в інше місто. З тих пір в домоволодінні, а саме: в літній кухні, живе тільки відповідач з сім`єю. Він поміняв в літній кухні вікна та двері, провів газ, переніс вхід в будівлю, побудував навіс для сіна. Житловий будинок в аварійному стані, там ніхто не живе.

Свідок ОСОБА_26 суду показала, що проживає по сусідству зі спірним домоволодінням, була знайома як з чоловіком позивачки - покійним ОСОБА_6 , так і з його престарілою матір`ю. На подвір`ї домоволодіння були збудовані старий будинок та стара літня кухня. Після смерті матері, ОСОБА_6 зніс будівлю старої літньої кухні і одразу почав будівництво нової будівлі. Приблизно за рік-півтори він побудував нову літню кухню. Свідку тоді було приблизно 10 років, але вона добре пам`ятає ці події. Коли до ОСОБА_6 переїхала жити позивачка, нова кухня вже була збудована.

Свідок ОСОБА_27 показала, що є родичкою покійного ОСОБА_6 . Коли померла його мати, свідку було приблизно 9-10 років. Що з будівель було на подвір`ї на час смерті бабки, вона не пам`ятає. Їй відомо, що за життя ОСОБА_6 будував на подвір`ї якісь будівлі, що саме, не знає. Процес будівництва літньої кухні вона не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_28 суду показала, що переїхала жити в с. Білки у 1990 році. На той час, всі існуючі тепер на подвір`ї споруди, були збудовані. Хто і коли їх будував не знає. Їй відомо, що тепер у домоволодінні в АДРЕСА_1 , проживає відповідач з сім`єю. Знає також, що відповідач поміняв на будівлі вікна, двері та переніс вхід.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що одружилася з відповідачем 31.10.1992 року. У спірному будинку поселилися після ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто після народження дочки. Спочатку подружжя жило в житловому будинку, а позивачка у будівлі літньої кухні. Згодом, позивачка переселилася жити в будинок, в молоде подружжя з дитиною - у літню кухню. На час поселення свідка за адресою АДРЕСА_1 , на подвір`ї були зведені всі ті будівлі, які існують і на даний час. Зі слів відповідача їй відомо, що літню кухню, як і житловий будинок збудував покійний ОСОБА_6 ще до шлюбу з позивачкою. Позивачка у 1996 році виселилася з будинку і з тих пір там не проживає. У спірному домоволодінні, а точніше у будівлі літньої кухні, проживає вона з відповідачем та їх сином. За час їхнього проживання в будівлі, вони замінили вікна та двері, перенесли вхід в будівлю. Житловий будинок вже тривалий час в аварійному стані, оскільки в ньому ніхто не проживає.

Заслухавши пояснення сторін та покази свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.

Позивачка просила визнати житловий будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , спільною власністю подружжя та визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного будинку, посилаючись на те, що за час її шлюбу з ОСОБА_6 , успадковане ним майно - житловий будинок - істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових та грошових затрат подружжя.

Відповідно до ст. 22 КпШС УРСР, який діяв на час укладення шлюбу позивачки та ОСОБА_6 , майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (ст. 24 ч.1 КпШС УРСР). Однак, відповідно до вимог ст. 25 КпШС УРСР, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

18 грудня 1980 року укладено шлюб позивачки ОСОБА_1 з ОСОБА_6 . Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 18.12.1980 року (том 1 а.с.7).

Подружжя ОСОБА_6 проживало в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей з по господарської книги Білківської сільради за 1980-1982 роки (том 1 а.с. 120-121), головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , рахувався ОСОБА_6 , 1929 року народження - чоловік позивачки. Домоволодіння складалося з житлового будинку, побудованого у 1967 році, та сараю, побудованого у 1958 році. Зареєстрованими за вказаною адресою значилися: ОСОБА_6 , позивачка ОСОБА_1 та відповідачі по справі ОСОБА_29 (внаслідок усиновлення змінив прізвище та по батькові на ОСОБА_2 (том 1 а.с.8) та ОСОБА_25 (внаслідок укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_30 (том 1 а.с. 69,70).

Згідно цієї ж довідки Білківської сільради №02-06/156 від 30.03.2020 року, відповідно до відомостей по господарської книги за наступні роки, тобто за 1986-1990 роки та за1991-1995 роки, роком побудови житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , зазначено 1970 рік, про наявність інших будівель в даному домоволодінні не зазначено (том 1 а.с.121).

Відповідно до рішення виконкому Білківської сільради №8 від 26.07.2002 року вулиця Енгельса в с. Білки перейменована на вулицю Західну (том 1 а.с.122).

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , який був збудований у 1970 році і який покійний ОСОБА_6 успадкував від батьків, існував як на час одруження позивачки з ОСОБА_6 , так існує і на даний час. До 1996 року позивачка проживала у вказаному будинку.

Дану обставину у судовому засіданні підтвердили відповідач та всі свідки.

З пояснень позивачки також вбачається, що на час її одруження з ОСОБА_6 на подвір`ї домоволодіння існувала стара будівля сараю (літньої кухні з хлівом) з глини, яка у 1981 році подружжям була знесена. На місті старої будівлі протягом 1981-1982 років подружжя ОСОБА_6 побудувало будівлю літньої кухні «Б» з господарськими будівлями та прибудовами: хлів «В», пташник «Г», свинарник «Д», вбиральню «Е», у 1983 році збудували будівлі гаражу «Ж» та сіновалу «З», а також у 1981 році вирили новий колодязь. З пояснень позивачки вбачається, що будівля літньої кухні «Б» з прибудовами: хлівом «В», пташником «Г» та свинарником «Д», є капітальною спорудою, яка збудована на бетонному фундаменті, для зведення стін використовувалася біла цегла, для перекриття - монолітний залізобетон, покрівля зі сталі.

Вказані обставини підтверджені у судовому засіданні матеріалами Інвентаризаційної справи №412, яка надана на запит суду КП «Іршавським бюро технічної інвентаризації», та показами свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 .

Так, згідно Додатку 2.4 та схеми розташування будівель та споруд, які наявні в інвентаризаційній справі №412 вбачається, що:

- житловий будинок «А» площею 95.6 кв.м збудований у 1970 році з саманних блоків;

- навіс «б» площею 20.60 кв.м, літня кухня «Б» площею 65.9 кв.м, господарська будівля для худоби і птиці (пташник) «Г» площею 9.4 кв.м, навіс «д» площею 6.8 кв.м, господарська будівля для худоби і птиці (свинарник) «Д» площею 9,6 кв.м, убиральня «Е» площею 1 кв.м, збудовані у 1982 році;

- гараж «Ж» площею 19.3 кв.м та сарай «З» площею 23 кв.м збудовано у 1983 році;

- колодязь питний - у 1981 році (а.с.4 та 9 Інвентаризаційної справи №412).

Згідно цієї ж Інвентаризаційної справи №412, у 2000 році збудовано навіс «Є» площею 25 кв.м. Як встановлено в судовому засіданні, вказаний навіс «Є» був збудований відповідачем ОСОБА_2 , що не заперечувалося жодною із сторін.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив, що на даний час існують усі будівлі та споруди, які зазначені на Схемі розташування будівель та споруд, що міститься в Технічному паспорті, приєднаному до Інвентаризаційної справи №412.

Суд критично оцінює Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , наданий відповідачем для спростування заявлених позовних вимог, в якому в характеристиці будівель роком побудови житлового будинку, літньої кухні, гаражу, складу, криниці та огорожі зазначено 1978 рік (том 1 а.с.156-158).

Так, під час дачі пояснень у судовому засіданні відповідач 29.09.2020 року не заперечував, що викладені в характеристиці відомості щодо року побудови (1978 р.) житлового будинку, гаражу, складу (навісу) та колодязя не відповідають дійсності. Всі ці будівлі збудовано у різні роки. Житловий будинок покійний ОСОБА_6 отримав у спадщину, гараж збудовано у 1983 році, навіс у 2000 році, а криницю - в кінці вісімдесятих років. Також відповідач пояснив, що схема розташування будівель та споруд не відповідає дійсності, оскільки на ній не відображені такі наявні на подвір`ї будівлі, як пташник, свинарник, вбиральня та сіновал.

Крім того, факт побудови житлового будинку у 1967-1970 роках ще батьком ОСОБА_6 , а не у 1978 році, як зазначено у наданому відповідачем Технічному паспорті, підтверджується як довідкою №02-06/156 від 30.03.2020 року з по господарської книги с. Білки (том 1 а.с.120), так і показами свідків.

Факт побудови літньої кухні у 1978 році, як зазначено у наданому відповідачем Технічному паспорті, спростовується як відомостями з по господарської книги с. Білки, так і показами всіх допитаних свідків, які показали, що стара будівля літньої кухні була знесена нині покійним ОСОБА_6 тільки після смерті своєї матері, яка не дозволяла зносити вказану будівлю, оскільки фактично проживала в ній. А нову будівлю літньої кухні з прибудовами ОСОБА_6 почав будувати тільки через деякий час після смерті матері - ОСОБА_11 . В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Посилання представника відповідача ОСОБА_4 на неналежність документів, що містяться в Інвентаризаційній справі №412, як доказів, суд оцінює критично, оскільки достовірність даних зазначених в Інвентаризаційній справі №412, наданої КП «Іршавське БТІ» на виконання ухвали суду про витребування доказів, не спростована іншими доказами. Зокрема, судом було роз`яснено відповідачеві його право на звернення з клопотанням про призначення експертизи та на ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Клопотань про призначення експертизи в судовому засіданні заявлено не було. А достовірність даних, зазначених у поданому відповідачем Технічному паспорті (том 1 а.с.156-158), спростував сам відповідач ОСОБА_2 .

Свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 у судовому засіданні показали, що з існуючих на даний час у домоволодінні АДРЕСА_1 будівель, житловий будинок був збудований ще батьками покійного ОСОБА_6 та існував вже на час його одруження з позивачкою. Сарай для зберігання сіна був збудований відповідачем ОСОБА_2 вже після переселення позивачки з будинку. А будівля літньої кухні з підсобними приміщеннями та прибудовами, а також будівля гаражу та новий колодязь збудовані нині покійним ОСОБА_6 протягом 1981-1983 років, тобто вже після одруження з позивачкою.

Покази свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 щодо побудови спірних будівель ОСОБА_6 до шлюбу з позивачкою суд оцінює критично, враховуючи наступне. Дані свідки не заперечували, що стара будівля була знесена тільки після смерті ОСОБА_11 . Однак, також стверджували, що нова будівля літньої кухні з прибудовами збудована ще до переселення позивачки та її сина в будинок ОСОБА_6 та що на час переїзду позивачки на проживання до ОСОБА_6 нова літня кухня вже була готова. Свідки стверджували, що будівництво тривало протягом 1-1,5 років. У той же час, у судовому засіданні встановлено, що позивачка переїхала жити в будинок ОСОБА_6 у січні 1980 року, а її син - відповідач ОСОБА_2 - у травні 1980 року. Враховуючи, що ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , а в січні 1980 року позивачка вже поселилася у домоволодінні АДРЕСА_1 , суд вважає малоймовірним, що спірне будівництво було розпочато і повністю завершено за три місяці - з жовтня по грудень. Суд також враховує вік свідка ОСОБА_26 , якій у 1979 році було всього дев`ять років.

Крім того, покази свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 спростовуються показами інших свідків - ОСОБА_22 та ОСОБА_24 , які були близькими родичами покійного ОСОБА_6 , більше часу проводили у будинку ОСОБА_6 та особисто приймали участь у будівництві.

Отже, згідно матеріалів інвентаризаційної справи №412, загальна площа будівель і споруд в домоволодінні, що розташоване в АДРЕСА_1 , яка існувала на час укладення шлюбу позивачки та ОСОБА_6 становить 95,60 кв.м. Ця площа складається з житлового будинку «А», збудованого у 1970 році. Інвентаризаційна вартість будинку становить 90702 грн.

Загальна площа будівель, яка існувала на час смерті ОСОБА_6 - 05.01.1992 року, складає 281,2 кв.м., а їх інвентаризаційна вартість становить 321986 грн. Дана площа складається з:

- житлового будинку «А» площею 95.6 кв.м, збудованого у 1970 році;

- колодязя, збудованого у 1981 році;

- навісу «б» площею 20.60 кв.м, літньої кухні «Б» площею 65.9 кв.м, господарської будівлі для худоби і птиці (пташник) «Г» площею 9.4 кв.м, навіс «д» площею 6.8 кв.м, господарської будівлі для худоби і птиці (свинарник) «Д» площею 9,6 кв.м, убиральні «Е» площею 1 кв.м, збудованих у 1982 році;

- гаражу «Ж» площею 19.3 кв.м та сараю «З» площею 23 кв.м збудованих у 1983 році.

Тобто, загальна площа нерухомого майна, що належала ОСОБА_6 , за час шлюбу з позивачкою збільшилася втричі (з 95.60 кв.м до 281.2 кв.м), вартість цього майна також збільшилася майже втричі (з 90702 грн. до 321986 грн.).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.08.2019 року, саме ОСОБА_6 був власником нерухомого майна - житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , в цілому (том 1 а.с. 79-81).

Оскільки за час шлюбу позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , належне ОСОБА_6 нерухоме майно істотно збільшилося у площі, а відповідно у вартості, тому, на думку суду, вимоги позивачки про визнання житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , спільною власністю подружжя є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи положення ст. 28 КпШС УРСР, згідно яких, у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про визнання за нею права власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с.63). Заповіту ОСОБА_6 не залишав.

Оскільки спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, тому застосуванню підлягають норми ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, спадкоємцями першої черги за покійним ОСОБА_6 є його вдова - позивачка ОСОБА_1 та діти - відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Всі спадкоємці - сторони по справі - прийняли спадщину, оскільки на день смерті спадкодавця проживали з ним в одному будинку в АДРЕСА_1 , тобто вступили в управління спадковим майном, та відповідно до ст. 549 ЦК УРСР вважаються такими, що прийняли спадщину (том 1 а.с. 64).

Відповідно до вимог ст. 529 ч.1 та 548 ЦК УРСР, спадкоємці успадковують спадкове майно у рівних частках, а прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Строк для видачі свідоцтва про право на спадщину не обмежений у часі, однак, таке видається не раніше 6 місяців з дня відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що спадкоємці першої черги звернулися в нотаріальну контору з заявами про відкриття спадкової справи 02.08.2019 року, після чого була зареєстрована Спадкова справа за спадкодавцем ОСОБА_6 (том 1 а.с. 72, 73).

З матеріалів Спадкової справи №112/2019 вбачається, що 13.08.2019 року державним нотаріусом Іршавської державної нотаріальної контори за №1-252 та за № 1-253 видано Свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцям ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а 18 вересня 2019 року за №1-287 - спадкоємцю ОСОБА_14 (том 1 а.с. 61-98).

Всім спадкоємцям - позивачці ОСОБА_1 , відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_14 - видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину спадкового майна, кожному. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , в цілому.

З листа завідувача Іршаської держнотконтори №5010 від 24.06.2020 року вбачається, що до складу спадщини за покійним ОСОБА_6 включено житловий будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , в цілому, оскільки з Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно в безпірному порядку неможливо було встановити обсяг нерухомого майна, побудованого подружжям, та право вдови спадкодавця на частку в спільному майні подружжя (том 1 а.с.182).

Позивачка просила визнати недійсними вказані Свідоцтва про право на спадщину за законом, видані сторонам.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

В судовому засіданні було встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , є спільною власністю подружжя - позивачки ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_6 - і частки подружжя є рівними, тобто по Ѕ частині.

Оскільки частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя, до складу спадщини за спадкодавцем ОСОБА_6 має бути включено житловий будинок з надвірними спорудами не в цілому, а тільки в Ѕ частині нерухомого майна.

Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути, наприклад, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо (постанови ВС від 11.12.2019 року по справі №414/811/17 та від 14.11.2018 року по справі № 2-1316/2227/11).

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що до складу спадщини включено майно, яке не належало спадкодавцю ОСОБА_6 на момент відкриття спадщини (1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, що належала вдові, як частка у спільному майні подружжя), суд вважає, що вимоги позивачки про визнання виданих спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Отже, до складу спадкового майна за ОСОБА_6 належить тільки Ѕ частина житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Оскільки всі троє спадкоємців успадковують майно в рівних частках, тобто по 1/3 частині спадкового майна, то частка кожного спадкоємця в житловому будинку з надвірними спорудами в порядку спадкування за законом, становить по 1/6 частині.

Враховуючи наведене, суд вважає визнати за позивачкою право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом за покійним чоловіком - спадкодавцем ОСОБА_6 .

У судовому засіданні позивачка пояснила, що до видачі у серпні 2019 року свідоцтва про право на спадщину та звернення у серпні 2019 року її сина - відповідача ОСОБА_2 - до суду з позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування на спірний будинок в цілому, вона не знала, що її право на частку у спільному майні подружжя та у спадщині за покійним чоловіком не визнається іншими особами. Тобто, про порушення свого права позивачка дізналася тільки у серпні 2019 року.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідно до положень ст. 261 ЦК України, позивачка не пропустила строк звернення до суду.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з урахуванням вимог п.13 Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд вважає стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь позивачки ОСОБА_1 по 1543,68 грн. судових витрат, що складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду (а.с.2).

Керуючись ст. ст. 22, 25, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, ст. ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст. 1301 ЦК України, ст. ст. 89, 263-265 ЦПК України,

р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , нерухоме майно - житловий будинок («А») з надвірними спорудами: літню кухню («Б»), хлів («В»), пташник («Г»), свинарник («Д»), вбиральню («Е»), гараж («Ж»), сарай-сіновал («З») та колодязь («№1»), що розташовані в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності на 1/2 частину нерухомого майна - житловий будинок («А») з надвірними спорудами: літню кухню («Б»), хлів («В»), пташник («Г»), свинарник («Д»), вбиральню («Е»), гараж («Ж»), сарай-сіновал («З») та колодязь («№1»), що розташовані в АДРЕСА_1 , як частки у спільній власності подружжя.

Визнати недійсними: Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 13 серпня 2019 року державним нотаріусом Іршавської державної нотаріальної контори за №1-252 у спадковій справі № 112/2019 ОСОБА_1 , Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 13 серпня 2019 року державним нотаріусом Іршавської державної нотаріальної контори за №1-253 у спадковій справі № 112/2019 ОСОБА_5 та Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 18 вересня 2019 року державним нотаріусом Іршавської державної нотаріальної контори за №1-287 у спадковій справі № 112/2019 ОСОБА_14 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності на 1/6 частину нерухомого майна - житловий будинок («А») з надвірними спорудами: літню кухню («Б»), хлів («В»), пташник («Г»), свинарник («Д»), вбиральню («Е»), гараж («Ж»), сарай-сіновал («З») та колодязь («№1»), що розташовані в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом за ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 по 1543 (одна тисяча п`ятсот сорок три) грн. 68 коп. судових витрат.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2020 року.

Головуюча : М. О. Пітерських