Справа № 214/7957/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 лютого 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Улятовській М.О.

за участю представника позивача - ОСОБА_4

за участю представника відповідача - Нагорної В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ - КРИВОРІЗЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» про стягнення моральної шкоди, спричиненої у зв`язку зі смертю чоловіка, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить: стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ - КРИВОРІЗЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» (далы за текстом «ТОВ») на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої їй смертю чоловіка внаслідок нещасного випадку на виробництві, грошові кошти в сумі 401400 грн. 00 коп.

В обґрунтування позову зазначила наступне. 10 липня 2019 року з її, позивачки, чоловіком ОСОБА_1 , слюсарем з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики електротехнічної лабораторії управління надійності, діагностики та автоматизації ТОВ стався смертельний нещасний випадок. Відповідно до акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 10 липня 2019 року о 13:17 на ТОВ форми Н-1/П від 04.09.2019р., в робочу зміну з 07:00 до 15:30 10.07.2019р. ОСОБА_1 виконував змінне завдання, а саме профілактику та ремонт приладів КВПтаА та установку лічильника холодної води на агрегаті хімічної очистки води в основному залі дільниці водотеплопостачання та каналізації енергоцеху ТОВ. Приблизно о 13:10 ОСОБА_1 проводив огляд шару сталевої стружки з патрубка завантажування стружки деаераторної установки (фільтр сталестружечний) №1 на предмет - спресувався чи ні відпрацьований шар сталевої стружки, взяв дерев`яну драбину №2, підставив її до бака деаераторної установки та піднявся по ній до вертикального патрубка завантажування стружки, який знаходився на висоті 4040 мм від рівня підлоги. Після падіння з зазначеної висоти ОСОБА_1 вдарився потиличною частиною голови об трубопровід та отримав травму: проникаюча відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку ІІІ ступеню з контузійними вогнищами правої скроневої, тьмяної, потиличної долей, субарахноїдальна кровотеча, вдавлений уламковий перелом правої тім`яної кістки, лінійний перелом правої тім`яної, скроневої, лобної кісток з переходом на основу черепа, забійна рана голови. Йому було надано медичну допомогу та доставлено до відділення реанімації та інтенсивної терапії КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2 ДОР», де ІНФОРМАЦІЯ_2. була констатована його біологічна смерть. Комісія зі спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком прийшла до висновку, що нещасний випадок визнано пов`язаним з виробництвом. Таким чином, під час праці на ТОВ з ОСОБА_1 , стався нещасний випадок - він отримав виробничу травму, внаслідок якої наступила його смерть. Смертю чоловіка їй завдано глибоких моральних страждань - вона втратила рідну людину, з якою прожила однією сім`єю 31 рік. Потрясіння через травму чоловіка та його смерть після двох тижнів перебування в реанімації призвели до того, що вона, позивачка перебуває в напруженому психічному стані. Їй постійно не вистачає спілкування з чоловіком, його чоловічої любові та підтримки. Окрім психологічної складової, смерть чоловіка докорінно змінила звичний для неї уклад життя, вона вимушена самостійно облаштовувати свій побут, виникає необхідність заробляти на життя, оскільки заробітна плата чоловіка була основним джерелом доходу їх сім`ї. Зазначає, що, смерть чоловіка призвела до незворотних негативних змін у її особистому житті та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Нормами ст.3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно з ч.4 ст.43, ч.ч.1,2 ст.46 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника. Відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. В силу норм ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю. Стаття 153 Кодексу законів про працю України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язана з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з ч.1 ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В силу норм абз.1 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зі змінами і доповненнями (далі - Постанова Пленуму ВСУ № 4), у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, зокрема, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 постанови Пленуму ВСУ № 4 передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наполягає, що має право на відшкодування моральної шкоди, а обов`язок такого відшкодування покладається на ТОВ. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини факту душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з положеннями Постанови Пленуму ВСУ №4, при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Вказує, що встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розраховуючи суму моральної компенсації вона виходить з наступних міркувань. Враховуючи тяжкість завданої їй моральної шкоди, глибину, та характер моральних страждань, настання у зв`язку з цим негативних змін у її житті, потребу в додаткових зусиллях для організації свого життя, оцінює розмір моральної шкоди, спричиненої смертельним нещасним випадком, що стався з її чоловіком при виконанні трудових обов`язків, в еквіваленті до 200-кратного розміру прожиткового мінімуму: 2007,00грн. х 200 = 401 400,00 грн.

У судовому засіданні заявлялися клопотання про відкладення розгляду справи та надання можливості представити додаткові докази, які задоволені.

Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримала повністю. При цьому в своїх поясненнях підтвердила зміст позову. Також подала відповідь на відзив, згідно якої вказує, що відповідач зазначає, що основною причиною настання нещасного випадку, що стався з чоловіком позивачки, комісією визначено невиконання самим ОСОБА_1 вимог інструкції з охорони праці, в той час як відповідач виконав всі вимоги Закону України «Про охорону праці», тож з його боку нібито відсутні порушення законодавства про охорону праці. Вказує, що ОСОБА_1 працював на посаді слюсаря з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики електротехнічної лабораторії управління надійності, діагностики та автоматизації й на аналогічних посадах ТОВ протягом більш ніж 40 років. Він неодноразово нагороджувався відзнаками керівництва підприємства за сумлінну працю, високі виробничі показники (наприклад, грамотами від 2009 та 2014 років), жодного разу не притягувався до дисциплінарної чи будь-якої іншої відповідальності за порушення правил охорони праці, правил внутрішнього трудового розпорядку чи інших нормативних актів, він був досвідченим працівником, завжди виконував роботу якісно та ефективно . ОСОБА_1 брав участь в розробці та створенні деаераторних установок (фільтр сталестружечний), знав механізм їх дії, тож коли виникали питання щодо їх роботи та обслуговування, такі питання повсякчас були адресовані загиблому. У зв`язку з цим твердження відповідача про те, що загиблий прийнявся з власної ініціативи виконувати роботу з огляду деаераторної установки, яка йому не доручалася, з морально-етичної точки зорувважає досить неоднозначними. Зазначає, що відповідачем не спростовується, що серед осіб, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці, комісією визначено не тільки ОСОБА_1 , але й ОСОБА_2 , начальника електротехнічної лабораторії ТОВ, який не забезпечив дотримання підлеглим персоналом трудової, виробничої і технологічної дисципліни і проведення з ними постійної виховної роботи з охорони праці, чим порушено п.3.20 посадової інструкції №4 начальника електротехнічної лабораторії управління надійності, діагностики та автоматизації, затвердженої директором з персоналу та соціальних питань 28.12.2016р. Вказує, що відповідач у відзиві на позов вважає допустимим всю відповідальність за настання нещасного випадку перекласти на загиблого. Наполягає, що з огляду на відданість останнього виробництву, продуктивну багаторічну працю, виключно позитивну характеристику, такий підхід є неповажним та лише посилює моральні страждання позивачки, яка завжди пишалася тим, що її чоловік користувався авторитетом серед колег та у керівництва, і добросовісно виконував свою роботу. Зазначає, що підприємством не було в повній мірі дотримано вимог з охорони праці, оскільки в розпорядженні працівників була дерев`яна драбина, вибракувана через невідповідність вимогам безпеки праці, що зламалася під вагою загиблого, - в Акті спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 10 липня 2019 року на стор.13 визначено, що після падіння дерев`яна драбина знаходилася під ногами потерпілого, приблизно дві щаблі драбини були попереду ніг потерпілого, а інші чотири щаблі драбини лежали вздовж двох деаераторних установок. Нормами ст.3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно з ч.4 ст.43, ч.ч.1,2 ст.46 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника. У відповідності до ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. У разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я умов праці власник або уповноважений ним орган зобов`язаний повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, який може дати тимчасову згоду на роботу в таких умовах. Згідно зі ст. 158 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Крім того, у ст. 21 ЗУ «Про охорону праці» міститься аналогічні вимоги та зазначено, що роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. У відповідності до ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Зазначає, що той факт, що нещасний випадок, який стався з ОСОБА_1 , слюсарем з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики електротехнічної лабораторії управління надійності, діагностики та автоматизації ТОВ, визнано таким, що пов`язаний з виробництвом, вказує на наявність підстав для покладення на відповідача обов`язку з повного відшкодування шкоди позивачці, як дружині потерпілого. Вказує, що відповідач посилається на те, що у позовній заяві не вказано яким чином дії/бездіяльність ТОВ вплинула на настання суттєвих незворотних негативних наслідків, що свідчить про формальний підхід до обґрунтування позовних вимог. Зазначає, що під час праці на ТОВ з чоловіком позивачки стався нещасний випадок - він отримав виробничу травму, внаслідок якої наступила його смерть. Смертю чоловіка їй завдано глибоких моральних страждань, - вона втратила рідну людину, з якою прожила однією сім`єю 31 рік. Смерть чоловіка призвела до незворотних негативних змін у особистому житті позивачки та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. В силу норм ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю. Стаття 153 Кодексу законів про працю України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язана з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з ч.1 ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. №20 рп-08 по справі №1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Зазначає, що відповідач вважає, що розмір заявленої моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості. Наполягає, що враховуючи тяжкість завданої позивачці моральної шкоди, глибину, та характер моральних страждань, настання у зв`язку з цим негативних змін у її житті, потребу в додаткових зусиллях для організації свого життя, осатння оцінила розмір моральної шкоди, спричиненої смертельним нещасним випадком, що стався з її чоловіком при виконанні трудових обов`язків, в еквіваленті до 200-кратного розміру прожиткового мінімуму: 2007,00грн. х 200 = 401 400,00 грн. та вважає що такий підхід до розрахунку в повній мірі відповідає критеріям розумності та справедливості.Також пояснила, що подавати додаткові докази не бажає.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала повністю, проти задоволення позову заперечує. При цьому зазначила, що смерть чоловіка позивачки настала внаслідок порушення ним самим вимог з охорони праці. Також в своїх поясненнях підтвердила зміст відзиву, в якому зазначила наступне. За результатами спеціального розслідування нещасного випадку, що стався в слюсарній майстерні, на дільниці водотеплопостачання та каналізації енергоцеху ТОВ комісією, утвореною наказом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 29.07.2019р. №288-р встановлено причини настання нещасного випадку, зокрема, основна: організаційна - невиконання вимог Інструкції з охорони праці. Порушено п.1.20 р.1 Інструкції з охорони праці №133-2018 для слюсарів КВП та А, затвердженої наказом від 25.05.2018 №432/1; супутні: організаційна- невикористання засобів індивідуального захисту та їх наявності; порушено п.1.27 р.1 Інструкції з охорони праці №133-2018 для слюсарів КВП та А, затвердженої наказом від 25.05.2018 №432/1; організаційна - невиконання посадових обов`язків, порушено п.3.20 посадової інструкції начальника електротехнічної лабораторії ПІ 4, затвердженої директором з персоналу та соціальних питань 28.12.2016р. Вказує, що комісією визначено коло осіб, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці: ОСОБА_1 , слюсар з контрольно - вимірювальних приладів та автоматики електротехнічної лабораторії ТОВ, який під час перебування на робочому місці не дотримувався правил охорони праці, а саме виконував роботу, яку йому не доручено, не застосовував засоби індивідуального захисту за їх наявності, чим порушив пункти 1.20. 1.27 розд. 1 Інструкції з охорони праці 3133-2018 для слюсарів КВП та А; ОСОБА_2 , начальник електротехнічної лабораторії ТОВ, який не забезпечив дотримання підлеглим трудової, виробничої і технологічної дисципліни, чим порушив п. 3.20 посадової інструкції №4 начальника електротехнічної лабораторії. Наполягає, що основною причиною настання нещасного випадку, що стався з чоловіком позивачки, комісією визначено невиконання самим працівником вимог Інструкції з охорони праці. Відповідно до положень ст. 14 закону України «Про охорону праці» саме на працівника покладено обов`язок: дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди; працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Наполягає, що ТОВ виконувало всі вимоги, які встановлені ст.ст. 13, 15, 17 Закону України «Про охорону праці», а саме створив в кожному структурному підрозділі і на робочому місці умови праці відповідно до вимог нормативних актів, а також забезпечив додержання прав працівників, гарантованих законодавством про охорону праці. З цією метою власник забезпечив функціонування системи управління охороною праці, для чого: створив відповідні служби і призначив посадових осіб, які забезпечують вирішення конкретних питань охорони праці, затвердив інструкції про їх обов`язки, права та відповідальність за виконання покладених на них функцій; розробив за участю профспілок і реалізував комплексні заходи для досягнення встановлених нормативів з охорони праці, впровадив прогресивні технології, досягнення науки і техніки, засоби механізації та автоматизації виробництва, вимоги ергономіки, позитивний досвід з охорони праці тощо; забезпечив усунення причин, що призводять до нещасних випадків, професійних захворювань, і виконання профілактичних заходів, визначених комісіями за підсумками розслідування цих причин; організовував проведення лабораторних досліджень умов праці, атестації робочих місць на відповідність нормативним актам про охорону праці в порядку і строки, що встановлюються законодавством, вживає за їх підсумками заходів щодо усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я виробничих факторів; розробив і затвердив положення, інструкції, інші нормативні акти про охорону праці, що діють у межах підприємства та встановлюють правила виконання робіт і поведінки працівників на території підприємства, у виробничих приміщеннях, на будівельних майданчиках, робочих місцях відповідно до державних міжгалузевих і галузевих нормативних актів про охорону праці, забезпечує безплатно працівників нормативними актами про охорону праці; забезпечив проведення навчання працівників з охорони праці. Правилами внутрішнього трудового розпорядку, що є додатком до колективного договору на 2017 - 2019 роки, прийнятого конференцією трудового колективу ТОВ 27.04.2017р., визначено обов`язок працівників своєчасно, точно і в повному обсязі виконувати розпорядження роботодавця, дотримуватись вимог з охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці, протипожежної охорони, охорони навколишнього середовища, працювати в спецодязі та спецвзутті, користуватися засобами особистого захисту тощо. Відповідно до Правил охорони праці під час виконання робіт на висоті, затверджених Наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 27.03.2007 N 62, роботи на висоті - роботи, що виконуються на висоті 1,3 м і більше від поверхні ґрунту, перекриття або робочого настилу, у тому числі з робочих платформ підйомників і механізмів, а також на відстані менше 2 м від неогороджених перепадів на висоті 1,3 м і більше; основним засобом індивідуального захисту під час виконання робіт є запобіжний пояс лямковий або безлямковий. Вказує, що згідно встановлених та зафіксованих в Акті обставин, за яких стався нещасний випадок - потерпілий без виробничої необхідності та відповідного наряду - завдання, без використання засобів індивідуального захисту, прийняв самостійне рішення піднятися по драбині до вертикального патрубку завантажування стружки бака деаераторної установки, який знаходиться на висоті 4040 см від рівня підлоги. Тобто зазначені роботи згідно Правил належать до робіт на висоті і відповідно потребують наряду-допуску для виконання робіт на висоті, створення безпечних умов, наявність засобів індивідуального захисту тощо, про що було відомо потерпілому, оскільки він систематично проходив навчання та інструктажі з охорони праці. В Акті спеціального розслідування зазначено, що 22.03.2019 року потерпілий ОСОБА_1 пройшов повторний інструктаж з охорони праці.Положеннями ч. 5 ст. 153 Кодексу законів про працю України визначено, що власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці; працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. Вказує, що всупереч вищезазначеним законодавчим нормам, слюсар з контрольно - вимірювальних приладів та автоматики ОСОБА_1 допустив грубе порушення правил з охорони праці, правил внутрішнього трудового розпорядку і з власної ініціативи прийнявся виконувати роботу, яка йому не доручалася і яка потребувала додаткових заходів безпеки. Зазначає, що, усвідомлюючи всі негативні наслідки своїх дій щодо недотримання ним «Інструкції з охорони праці №133-2018 для слюсарів КВП та А», останній вирішив скористатися драбиною та піднятися на висоту до вертикального патрубку завантажування стружки бака деаераторної установки. Наполягає, що з боку ТОВ відсутні порушення законодавства про охорону праці. Статтею 2371 Кодексу законів про працю України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вказує, що для стягнення моральної шкоди позивачка повинна довести факт порушення ТОВ його законних прав, яке призвело до моральних страждань. Зазначає, що в позовній заяві зазначено, що зважаючи на втрату чоловіка, у особистому житті позивача настали суттєві незворотні негативні зміни, однак не вказано яким чином дії/бездіяльність ТОВ вплинула на настання суттєвих незворотних негативних наслідків. Пунктом 9 постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» закріплено, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зазначає, що при визначенні розміру моральної шкоди, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивачки і не повинен призводити до його збагачення за рахунок відповідача. Вказує, що визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в зв`язку зі смертю чоловіка, суд повинен врахувати: характер та обсяг її душевних, психічних страждань, в зв`язку зі смертю близької людини; основну причину нещасного випадку - порушення з боку померлого працівника. Зазначає, що доданими до позовної заяви документами не підтверджується факт перебування позивача на утриманні померлого чоловіка; вина підприємства, - відповідача в смерті ОСОБА_1 не встановлена, лише зафіксовані як супутні порушення інших працівників. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень суду та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в «Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ» від 28 березня 2007 року, затвердженої Головою ЄСПЛ, на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначати розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Постановою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 02 квітня 2014 року по справі №258/1169/14-ц, яким суд у подібних правовідносинах присудив компенсацію моральної шкоди в розмірі 20 000 гривень 00 коп. та Рішення Апеляційного суду Донецької області від 19 травня 2014 року по справі №258/1169/14-ц були залишені без змін. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2017 року по справі №210/2479/16-ц (після повернення справи на новий апеляційний розгляд ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ21 червня 2017 року) суд залишив без змін рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 02 листопада 2016 року, яким у подібних правовідносинах суд присудив компенсацію моральної шкоди в розмірі 36 000 гривень 00 коп. Звертає увагу на те, що у позовній заяві позивачка не надає жодних аргументованих обґрунтувань розрахунку своїх позовних вимог.

Також підтвердила зміст заперечень на відповідь на відзив, в яких зазначила, що відповідно до Конституції України людина, її життя та здоров`я становлять найвищу соціальну цінність. Виходячи з цього та з морально-етичних міркувань ТОВ жодним своїм запереченням чи аргументом, викладеними у відзиві на позовну заяву, не заперечував щодо значного трудового стажу ОСОБА_1 , його професійного досвіду, навичок та досягнень, позитивних характеристик, як кваліфікованого спеціаліста, чуйного співробітника тощо. Наполягає, що аргументи, заперечення та пояснення ТОВ ґрунтуються виключно на фактах встановлених в ході спеціального розслідування нещасного випадку, які зазначені в Акті від 06.09.2019. Вказує, що виходячи з аналізу причин настання нещасного випадку та кола осіб, що допустили порушення вимог законодавства, основна причина настання нещасного випадку, пов`язана саме з недотриманням померлим ОСОБА_1 правил охорони праці, а саме, виконання ним роботи, яка йому не була доручена та не застосовування ним засобів індивідуального захисту за їх наявності. Відповідно до п. 57 Порядку рішення комісії (спеціальної комісії), зміст акта за формою Н-1 можуть бути оскаржені в судовому порядку потерпілим, членами його сім`ї або уповноваженою ними особою, робочим органом Фонду, а також іншими органами, установами, підприємствами та організаціями, представники яких брали участь у розслідуванні (спеціальному розслідуванні). Акт спеціального розслідування нещасного випадку від 06.09.2019 вищезазначеними суб`єктами не оскаржено, що в свою свідчить про їх погодження з висновками викладеними в Акті. Наголошує, що заявлений розмір вимог щодо стягнення моральної шкоди є безпідставним, необґрунтованим, відсутні достатні докази, що обґрунтовують пропорційність розміру грошових вимог із розміром заподіяної шкоди. У своїх листах Міністерство Юстиції України зазначає, що на сьогодні не існує однозначно встановлених методик щодо визначення можливого грошового відшкодування моральної шкоди в разі її наявності.

У судовому засіданні також безпосередньо досліджені наступні письмові докази: паспорт (а.с.5), пенсійне посвідчення (а.с.7), акт розслідування (а.с.8-25), висновок спеціаліста (а.с.27-37), виписка з медичної картки (а.с.38), свідоцтво про шлюб (а.с.39), свідоцтво про смерть (а.с.40), трудова книжка (а.с.41-48, 110-112), Правила внутрішнього трудового розпорядку (а.с.75-83), грамоти (а.с.113, 114), наказ (а.с.115), довідки (а.с.121, 125).

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами наступні: паспорт (а.с.5), пенсійне посвідчення (а.с.7), свідоцтво про шлюб (а.с.39), довідки (а.с.121, 125), так як ці докази підтверджують родинні стосунки позивачки та ОСОБА_1 , вік позивачки, розмір її пенсії та розмір заробітної плати загиблого.

Суд вважає належними доказами наступні: акт розслідування (а.с.8-25), висновок спеціаліста (а.с.27-37), виписка з медичної картки (а.с.38), свідоцтво про смерть (а.с.40), трудова книжка (а.с.41-48, 110-112), Правила внутрішнього трудового розпорядку (а.с.75-83), грамоти (а.с.113, 114), наказ (а.с.115), так як ці докази підвереджують перебування загиблого в трудових відносинах з ТОВ, факт та причини його загибелі, ставлення ОСОБА_1 до праці.

Суд, відповідно до ст. 78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні наступні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала в шлюбі з ОСОБА_1 з 8 січня 1988 року, з 2014 року є пенсіонером, за січень-вересень 2019 року отримала пенсію в розмірі 13674 грн. 00 коп., у тому числі в січні-червні 2019 року по 1497 грн. 00 коп. щомісячно, що встановлено паспортом (а.с.5), пенсійним посвідченням (а.с.7), свідоцтвом про шлюб (а.с.39), довідкою (а.с. 125),

ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача з 16 вересня 1976 року, мав заохочення, розмір його заробітної плати в лютому-липні 2019 року склав 39627 грн. 94 коп., що встановлено трудовою книжкою (а.с.41-48, 110-112), грамотами (а.с.113, 114), наказом (а.с.115), довідкою (а.с.121).

10 липня 2019 року в робочу зміну з 07:00 до 15:30 10.07.2019р. ОСОБА_1 виконував змінне завдання, а саме профілактику та ремонт приладів КВПтаА та установку лічильника холодної води на агрегаті хімічної очистки води в основному залі дільниці водотеплопостачання та каналізації енергоцеху ТОВ. Приблизно о 13:10 вказаного дня ОСОБА_1 проводив огляд шару сталевої стружки з патрубка завантажування стружки деаераторної установки (фільтр сталестружечний) №1 на предмет - спресувався чи ні відпрацьований шар сталевої стружки, взяв дерев`яну драбину №2, підставив її до бака деаераторної установки та піднявся по ній до вертикального патрубка завантажування стружки, який знаходився на висоті 4040 мм від рівня підлоги. Після падіння з зазначеної висоти ОСОБА_1 вдарився потиличною частиною голови об трубопровід та отримав травму: проникаюча відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку ІІІ ступеню з контузійними вогнищами правої скроневої, тьмяної, потиличної долей, субарахноїдальна кровотеча, вдавлений уламковий перелом правої тім`яної кістки, лінійний перелом правої тім`яної, скроневої, лобної кісток з переходом на основу черепа, забійна рана голови. Йому було надано медичну допомогу та доставлено до відділення реанімації та інтенсивної терапії КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2 ДОР», де ІНФОРМАЦІЯ_2. була констатована його біологічна смерть. Вказані обставини встановлені актом розслідування (а.с.8-25), висновком спеціаліста (а.с.27-37), випискою з медичної картки (а.с.38), свідоцтвом про смерть (а.с.40).

Комісія зі спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком прийшла до висновку, що нещасний випадок визнано пов`язаним з виробництвом.

Комісія встановила причини настання нещасного випадку, зазначивши, що основною є невиконання вимог Інструкції з охорони праці, а саме, що порушено п.1.20 р.1 Інструкції з охорони праці №133-2018 для слюсарів КВП та А, затвердженої наказом від 25.05.2018 №432/1.

Також комісією визначені супутні причини, а саме невикористання засобів індивідуального захисту за їх наявності, чим порушено п.1.27 р.1 Інструкції з охорони праці №133-2018 для слюсарів КВП та А, затвердженої наказом від 25.05.2018 №432/1; невиконання посадових обов`язків, чим порушено п.3.20 посадової інструкції начальника електротехнічної лабораторії ПІ 4, затвердженої директором з персоналу та соціальних питань 28.12.2016р.

Цією комісією визначено коло осіб, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці: ОСОБА_1 , який під час перебування на робочому місці не дотримувався правил охорони праці, а саме виконував роботу, яку йому не доручено, не застосовував засоби індивідуального захисту за їх наявності, чим порушив пункти 1.20. 1.27 розд. 1 Інструкції з охорони праці 3133-2018 для слюсарів КВП та А та ОСОБА_2 , начальник електротехнічної лабораторії ТОВ, який не забезпечив дотримання підлеглим трудової, виробничої і технологічної дисципліни, чим порушив п. 3.20 посадової інструкції №4 начальника електротехнічної лабораторії. Вказані обставини встановлені актом (а.с.8-25).

До взаємин між сторонами належить застосувати норми Конституції України, ЦК України, КЗпП України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода нанесена фізичній особі неправомірними рішеннями, діяльністю чи бездіяльністю, відшкодовує особа котра його нанесла, при наявності його вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Стаття 153 Кодексу законів про працю України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_1 загинув під час праці в інтересах підприємства, на час смерті позивачка була дружиною загиблого.

У судовому засіданні не встановлено, що аварія сталася внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого.

Суд приходить до переконання, що з дослідженого судом акту про нещасний випадок, акту розслідування нещасного випадку, вбачається, що відповідачем не було забезпечено виконання вимог до ст. 153 КЗпП України, безпечних і нешкідливих умов праці, обов`язок про що покладається на власника або уповноважений ним орган.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не дотримувався правил охорони праці, а саме виконував роботу, яку йому не доручено, не застосовував засоби індивідуального захисту за їх наявності.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 , начальник електротехнічної лабораторії ТОВ, не забезпечив дотримання підлеглим трудової, виробничої і технологічної дисципліни, чим порушив п. 3.20 посадової інструкції №4 начальника електротехнічної лабораторії. Отже суд вважає, що начальник електротехнічної лабораторії ТОВ допустив виконання загиблим робіт, які останньому не були доручені.

Заперечення відповідача проти задоволення позову з тих підстав, що нещасний випадок стався внаслідок того, що ОСОБА_1 порушив вимоги правил охорони праці, суд вважає необґрунтованими та відкидає ці доводи. При цьому, суд приходить до переконання, що з дослідженого акту розслідування вбачається, що негативні для ОСОБА_1 наслідки у вигляді смерті, настали у зв`язку з порушенням роботодавцем прав останнього на безпечні умови праці.

Суд приходить до переконання, що підставі ст.ст.15, 23, 1167, 1168 ЦК України позивачка, яка зазнала душевних страждань у зв`язку зі смертю близького родича, яка настала внаслідок порушенням відповідачем права ОСОБА_3 на безпечні умови праці, має право на відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд, керуючись вимогами ст. 23 ЦК України, враховує такі критерії визначення її розміру, як ступінь вини підприємства, посадові особи якого не створили безпечних умов праці для ОСОБА_1 , недотримання останнім вимог про охорону праці, глибину душевних страждань, пов`язаних зі смертю чоловіка, ту обставину що заробіток ОСОБА_1 за його життя був значно вищим за розмір пенсії позивачки. Також суд враховує, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження всі обставини, на які посилалася позивачка, такі як перебування в напруженому психічному стані, необхідність додаткових зусиль для організації свого життя. Беручи до уваги викладене, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд приходить до переконання, що розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 , повинен бути визначеним у розмірі 100000 гривень. З урахування положень ч.1 ст.1168 ЦК України ця моральна шкода повинна бути відшкодована відповідачем одноразово.

Таким чином, суд вважає, що позивачка обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України, звернулася до суду з позовом до ТОВ за захистом свого права.

Отже, вислухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача та дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст. 13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Також суд враховує, що часткове задоволення позову буду відповідати такому, передбаченому ст. 2 ЦПК України завданню цивільного судочинства, як справедливе вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушеного права позивачки.

Відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовій збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст.3 Конституції України, ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України, 153 КЗпП України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 133, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ - КРИВОРІЗЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД», , місцезнаходження якого: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Заводська, 1- задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ - КРИВОРІЗЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. 00 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ - КРИВОРІЗЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» на користь держави судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24 лютого 2020 року.

Суддя В.В. Прасолов