Дата документу 19.10.2020 Справа № 335/6976/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/6976/19 Головуючий у 1 інстанції Крамаренко І.А.
Провадження № 22-ц/807/2667/20 Суддя-доповідач Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних.

Зазначав, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2011 у справі № 2а-1858/11 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, здійснити перерахунок та виплатити позивачеві державну та додаткову пенсії з 15.09.2010 та продовжувати виплату далі у новому розмірі. Постанова суду набрала законної сили 11.02.2013. Виконавчий лист у справі видано 17.09.2014. Відповідач провів виплату на виконання рішення суду 22.12.2018.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2014 у справі № 331/7835/14-ц зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, провести та виплатити позивачеві державну та додаткову пенсії за період з 01.04.2014 по дату винесення постанови. Постанова набрала законної сили 23.01.2015. Відповідачем було проведено перерахунок державної та додаткової пенсії позивача та нараховані до виплати кошти в сумі 12 351,13 грн. Однак, сума заборгованості так і не була виплачена.

Посилаючись на те, що відповідач прострочив виконання зобов`язань за вищезазначеними рішеннями суду, а тому відповідно до положень ст. 625 ЦК України має виплатити йому суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, просив суд стягнути з відповідача на його користь нараховані інфляційні втрати у сумі 57 566,97 грн. та 3% річних у сумі 6 677,02 грн. за період з 11.02.2013 по 22.12.2018 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2011, та нараховані інфляційні втрати у сумі 13 320,79 грн. та 3% річних у сумі 1 581,62 грн. за період з 23.01.2015 по 30.04.2019 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2014, а всього стягнути 79 146,40 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із невиконанням судових рішень, тому до них не може бути застосована норма ст.625 ЦК України, яка передбачає цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 15 липня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволені клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами1, 2, 5 ст.263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиконанням судових рішень, тому до них не може бути застосована норма ст.. 625 ЦК України, яка передбачає цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов із порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому з ними не можна погодитися.

Встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2011 року у справі № 2а-1858/11 задоволено частково позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя, внаслідок чого дії Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_3 відповідно до вимог, встановлених ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнано протиправними та зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії та додаткової пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду III групи, починаючи із 15 вересня 2010 року відповідно до статті 50, частини четвертої статті 54, частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку державної пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, з розрахунку 50 відсотків мінімальної пенсії за віком виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що дорівнює прожитковому мінімум для осіб, які втратили працездатність відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період, та продовжувати виплату далі у новому розмірі. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2013 року постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2011 року змінено, в абзаці третьому резолютивної частини рішення слова «та продовжувати виплату далі у новому розмірі» виключено. В іншій частині постанова залишена без змін.

17 вересня 2014 року за вказаним рішенням суду видано виконавчий лист №2-а-1858/11.

З виписки карткового рахунку ОСОБА_2 та листа Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 18 жовтня 2018 року №641/5-9 вбачається, що виплата пенсій за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі № 2а-1858/11 та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду проведена 22 грудня 2018 року у розмірі 37 961,27 грн.

Виплата здійснена 22 грудня 2018 року.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2014 року у справі № 331/7835/14, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2015 року, визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_3 у розмірах, передбачених статтею 50, частиною четвертою статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та зобов`язано відповідача провести та виплатити ОСОБА_3 перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до вимог статті 50, частини четвертої статті 54, частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме державної пенсії - у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю - у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, обрахованих відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням положень частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період із 01 квітня 2014 року до дати винесення постанови включно з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Морар М. В. від 29 вересня 2015 року виконавчий лист № 2а-331/187/14, виданий 31 березня 2015 року, повернуто стягувачеві. Вказаною постановою встановлено, що боржник виконав рішення суду лише в частині здійснення нарахування за рішенням суду в розмірі 12 351,13 грн, але зазначені грошові кошти не виплачені.

Виплата пенсій за постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2011 у справі № 2а-1858/11 проведена 22 грудня 2018 року, а за постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2014 року у справі № 2-а/331/187/14 (331/7835/14-ц) пенсія нарахована, але не виплачена.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З викладеного вбачається, що відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує постанова Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2011 року, яка змінена постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2013 року, та постанова Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2015 року, якими відповідача зобов`язано здійснити перерахунок і виплатити позивачу державну та додаткову пенсії.

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з перерахунку та відповідно виплати пенсії, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Аналогічний висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).

Наведені обставини свідчить про те, що між сторонами виникли грошові зобов`язання, оскільки праву позивача вимагати від відповідача виконання певних дій кореспондує обов`язок відповідача сплатити грошові кошти на користь позивача, а тому до таких відносин підлягають застосуванню положення ст.625 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції помилково виходив із того, що зобов`язання, яке виникло у відповідача перед позивачем, не є грошовим з тих підстав, що у судових рішеннях не визначено конкретної суми, вираженої у грошових одиницях, яка підлягає стягненню.

Проте, не зазначення у судовому рішенні конкретної суми не свідчить про відсутність грошового зобов`язання. У таких категоріях справ суд не може визначити розмір грошового зобов`язання та зазначити його у резолютивній частині, оскільки зобов`язує здійснити перерахунок, тобто сума не визначена, проте грошове зобов`язання існує.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції наведеного не врахував, неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про те, що у позивача не виникло право на застосування наслідків порушення відповідачем свого зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України.

За вказаних обставин оскаржуване рішення не можна визнати таким, що відповідає вимогам закону і матеріалам справи, а тому на підставі ст. 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

У суді першої інстанції відповідач про застосування строків позовної давності не заявляв, надані позивачем розрахунки не спростував, його заперечення проти позову зводилися тільки до того, що на спірні правовідносини положення ст. 625 ЦК України не розповсюджуються.

Визначаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню з органів пенсійного фонду у зв`язку із порушенням відповідачем строків виконання грошового зобов`язання, ОСОБА_1 допустився арифметичних помилок, що призвело до неправильного визначення розміру відшкодування.

За судовим рішенням від 01.06.2011, яке набрало законної сили 11.02.2013 і фактично виконано боржником 22.12.2018 сума до стягнення становила 37 961, 27 грн.

Індекс інфляції з лютого 2013 по грудень 2013 року склав 100,5%, за 2014 рік 124,9%, за 2015 рік 143,3 %, за 2016 112,4%, за 2017-2018 101,8%. Збитки від інфляції за вказаний період часу складають відповідно 32 898,48 грн.

3% річних на суму заборгованості: 37 961,27 грн. х 3% х 2140 : 365 : 100% = 6 677,02 грн., де: 37 961,27 грн. - сума заборгованості ; 2140 - загальна кількість днів прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, нараховані на суму заборгованості інфляційні втрати та три проценти річних за період з 11.02.2013 по 22.12.2018 разом становлять:

32 898,48 грн. + 6 677,02 грн. = 39 575 ,50грн.

За судовим рішенням від 20.10.2014 за період з 23.01.2015 (дата набрання рішенням законної сили) по 30.04.2019 (дата пред`явлення позову) кількість днів прострочення 1558. Загальна сума боргу -12 351,10 грн.

Індекси інфляції з 23.01.2015 по 31.12.2015 становлять 143,3%, за 2016 112,4%, за 2017 -30.04.2019 101,8%. Збитки від інфляції за вказаний період часу складають відповідно 4 469,04 грн.

3% річних на суму заборгованості: 12 351,10 грн. х 3% х 1558: 365 : 100% = =1581,62 грн.. де: 12 351,10 грн. - сума заборгованості; 1558 - загальна кількість днів прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, нараховані на суму заборгованості інфляційні втрати та три проценти річних за період з 25.01.2015 по 30.04.2019 разом становлять: 4 469,04 грн. + 1581,62 грн. = 6 050,66 грн.

Загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 45 626,16 грн.

За вимогами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Відповідно до статі 4 ЗУ «Про судовий збір», при звернені до суду із позовом майнового характеру судовий збір складає 768,40 гривень, а за подачу апеляційної скарги на рішення суду судовий оплачується в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, що становить 1152,60 гривень.

Отже в такому випадку судовий збір, який повинен бути стягнутий з відповідача складає 1920,60 гривень.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2019 року у цій справі скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, 2, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , 45 626,16 грн. (сорок п`ять тисяч шістсот двадцять шість гривень 16 коп.), із яких: 32 898,48 грн. інфляційні витрати та 6 677,02 грн. - 3% річних за період з 11.02.2013 по 22.12.2018 на суму заборгованості, нарахованої на виконання Постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2011 по справі № 2а-1858/11, а також 4 469,04 грн. - інфляційні втрати 1581,62 грн. 3% річних за період з 23.01.2015 по 30.04.2019 на суму заборгованості, нарахованої на виконання Постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2014 по справі № 331/7835/14а.

Стягнути з Головного Управління Пенсійного Фонду України Запорізької області (, адреса: м. Запоріжжя, проспект Соборний, 158-Б) на користь держави судовий збір в розмірі гривень (одна тисяча дев`ятсот двадцять гривень 60 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська