Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3300/19 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 82 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №278/3300/19 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в порядку глави 13 розділу IV ЦПК України. Просив видати обмежувальний припис ОСОБА_2 строком на 6 місяців щодо: 1) заборони перебування у місці проживання (перебування) дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Враховуючи, що він (заявник) проживає окремо від ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та є батьком дітей, на час дії обмежувального припису визначити адресою проживання дітей адресу його проживання, враховуючи норму ч.2 ст.22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; 2) заборонити наближення на 300 м до місця проживання (перебування), навчання, інших місць частого відвідування дітьми, а саме: загальноосвітньої школи у с. Дениші; танцювальних та музичних дитячих гуртків, які відвідують діти у АДРЕСА_2 Житомирі за адресами: АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 ; його місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; 3) обмеження спілкування з дітьми.

Свою заяву ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що з 10 жовтня 2009 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано рішенням суду від 04 червня 2014 року. Наразі з 01 вересня 2018 року він перебуває в іншому шлюбі. Із ОСОБА_2 мають трьох спільних дітей ОСОБА_6 , 2010 року народження; ОСОБА_7 , 2011 року народження та ОСОБА_8 , 2013 року народження. За додатковим рішенням суду від 27 листопада 2018 року, а фактично із часу розірвання шлюбу, сини проживають із матір`ю, за винятком періодів часу з 02 липня 2019 року по 29 серпня 2019 року та з 22 жовтня 2019 року до 03 грудня 2019 року, коли діти проживали з ним. Через коротке замикання електропроводки в будинку, де проживає колишня дружина разом із дітьми, 22 жовтня 2019 року сталася пожежа, внаслідок якої житло стало непридатним для проживання, а тому діти тимчасово проживали з ним. У цей період матір дітей ніякої матеріальної підтримки їм не надавала. Натомість отримані від нього аліменти витрачала на власні потреби. Надалі ОСОБА_2 забрала синів до себе, але регулярно піддає їх психологічному та економічному насильству, оскільки змушує виконувати важку і небезпечну роботу, позбавляє їжі, поводить себе аморально, ображає дітей та висловлюється нецензурно у їх присутності. Вважає, що сини є жертвами домашнього насильства, а тому потребують захисту в порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Наполягає, що саме строк дії обмежувального припису в шість місяців матиме належний ефект стосовно матері дітей з метою усвідомлення нею своєї негативної поведінки та унеможливлення такої у майбутньому. Вважає такі заходи виправданими, оскільки ОСОБА_2 не позбавляється своїх прав щодо дітей, а лише тимчасово обмежується у їх здійсненні з метою забезпечення реалізації та захисту прав дітей, які є пріоритетними.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2019 року в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким його заяву про видачу обмежувального припису задовольнити у повному обсязі та видати обмежувальний припис. Зазначає, що суд не дослідив надані ним докази у формі додатків до позовної заяви, а вони мають важливе значення для вирішення справи. Пославшись на норми права, суд не вказав мотиви їх застосування. Незважаючи на те, що заява про видачу обмежувального припису повинна бути розглянута протягом 72 годин, суд на вимогу заінтересованої особи переніс розгляд заяви з 06 грудня 2019 року на 09 грудня 2019 року, чим грубо порушив положення ч.2 ст.350-5 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5-7).

Учасники справи не заперечують тих обставин, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний у судовому порядку.

Із часу розлучення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 діти проживають із матір`ю, яка має земельну ділянку із садовим будинком в АДРЕСА_5 . АДРЕСА_6 (а.с.40). ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_6 .

Із довідки державної виконавчої служби вбачається, що ОСОБА_1 за виконавчим документом належить сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 3 600 грн. щомісяця (а.с.10).

Також учасниками не заперечується, що у періоди із 02 липня 2019 року по 29 серпня 2019 року та з 22 жовтня по 03 грудня 2019 року сини проживали із батьком, тобто заявником.

Так, 22 жовтня 2019 року через несправності електропроводки у будинку ОСОБА_2 виникла пожежа, внаслідок чого житло заінтересованої особи стало тимчасово непридатним для проживання у ньому дітей. Із акту обстеження умов проживання від 02 грудня 2019 року, який складений Службою у справах дітей та сім`ї Тетрівської сільської ради Житомирського району, вбачається, що ОСОБА_2 була ініціатором візиту працівників служби. За час проживання дітей із батьком мати синів, в силу своїх можливостей (одержує заробітну плату в сумі 3 000 грн. та аліменти у сумі 3 600 грн.), ліквідувала наслідки пожежі: замінила електропроводку, відремонтувала підлогу на кухні, пофарбувала стіни та стелю, чим створила умови для повернення дітей додому. Діти мають окремі ліжка, наявні підручники, кімната дітей знаходиться на другому поверсі (а.с.38-39).

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3,4,14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однієї сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг із лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушення до праці, заборону навчання та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої ст.24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої ст.1 Закону під обмежувальним приписом стосовно кривдника слід розуміти встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою ст.26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої ст.1 Закону визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинні бути зазначені обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

У заяві стверджується про те, що 08 листопада 2019 року ОСОБА_2 відвезла дітей до свого будинку та примусила їх розвантажувати дрова з вантажної машини та переносити їх до сараю, а потім відібрала у дітей футболки та светри, а у молодшого сина рукавички та віддала їх брудних та просякнутих запахом згарища заявнику в місто Житомир. Також наголошується на тому, що 03 грудня 2019 року мати дітей, без попереднього погодження із батьком, зненацька забрала дітей зі школи до себе додому для подальшого проживання. При цьому частина дитячого одягу, взуття, шкільного приладдя та іграшок залишилося у батька дітей, чим завдано останнім шкоди їх психологічному здоров`ю. Упродовж проживання із матір`ю діти ходили у брудному рваному одязі та взутті, неохайні, мали недостатнє харчування. На думку заявника, позбавлення дітей їжі з боку матері має систематичний характер. Так, 03 грудня ОСОБА_2 нагодувала дітей лише вночі, тоді як забрала зі школи о 15 годині. При цьому старший син, який має сувору безглютенову дієту, мусив самостійно знайти собі їжу, а середній син, якому діагностовано деформацію жовчного міхура, через несвоєчасне харчування занедужав. Окрім того, мати у середнього сина відібрала кишенькові гроші в сумі 70 грн. та придбала на них їжу. ОСОБА_2 , начебто, жорстоко поводиться із дітьми: піддає їх систематичному психологічному та економічному насильству, примушує виконувати важку і небезпечну роботу, що не відповідає фізичним можливостям малолітніх дітей (колоти сокирою дрова). Типовими є насильницькі дії психологічного характеру з боку ОСОБА_2 : образи, висловлювання нецензурними словами у присутності дітей. Як на докази, що підтверджують такі обставини, посилання на талон-повідомлення ЄО про прийняття і реєстрацію заяви, фотографії одягу дітей, чотири медіафайли, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів , а також відповідь ЖРВП ГУ Національної поліції від 06 грудня 2019 року №3547, довідка від 06 грудня 2019 року про наслідки розгляду матеріалів, зареєстрованих у ЄО №9519, компакт-диск з файлами, заява до ССД від 04 грудня 2019 року.

Відповідно до частини першої ст.350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішити питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Із матеріалів справи вбачається, що 04 грудня 2019 року ОСОБА_1 звертався із заявою до органів поліції з приводу неправомірних дій дружини, про що свідчить копія талону-повідомлення № НОМЕР_1 (а.с.8).

У відповіді поліції за звернення ОСОБА_1 від 06 грудня 2019 року щодо можливих неправомірних дій колишньої дружини стосовно спільних дітей йдеться про те, що ознаки кримінального правопорушення відсутні, а з ОСОБА_2 проведена профілактична бесіда щодо належного виконання нею батьківських обов`язків (а.с.23).

У довідці поліції про наслідки розгляду матеріалів, зареєстрованих в ЄО від 11 листопада 2019 року №9519, зазначається про те, що спочатку батьки дітей виклали своє бачення подій, а після цього син ОСОБА_7 пояснив, що він разом із своїми братами приймав участь у святкуванні Дня школи, після чого мати відвезла їх додому, де нагодувала, а потім повернула до школи для продовження участі у святкуванні. Приблизно о 16.00 мати повернула їх додому, де вони стали дивитися мультфільми, а ОСОБА_2 у цей час почала розвантажувати дрова. Через деякий час він вийшов на подвір`я та допоміг матері перенести декілька тонких обаполів. Також через декілька хвилин до них приєдналися брати, які йому допомогли. Мати ніколи не примушує їх виконувати важку роботу по господарству, але вони їй інколи допомагають. Опитані жителі Тетерівського дачного масиву повідомили, що ніколи не бачили, щоб ОСОБА_2 вчиняла щодо своїх дітей будь-які неправомірні дії (а.с.24-25).

Заявою від 04 грудня 2019 року, спрямованою до Служби у справах дітей та сім`ї Тетрівської сільської ради Житомирського району, Прокуратури Житомирської області, а також Житомирської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 вимагав негайно створити експертну комісію, яка здійснить огляд, оцінить житловий стан будинку за адресою: АДРЕСА_6 та наддасть експертний висновок щодо безпечності умов проживання за цією адресою (а.с.27).

ОСОБА_2 характеризується за місцем проживання позитивно (а.с.40).

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснила, що речей у дітей не відбирала, а лише переодягла їх до танців у вишиванки, а рукавички син загубив. Все робить для того, щоб створити дітям належні умови, для чого витрачає усі зароблені нею кошти, а також аліменти. Вважає, що численними зверненнями до правоохоронних органів та суду ОСОБА_1 намагається обмежити її у праві на спілкування з дітьми, у вихованні синів. Якщо вони із дітьми потребують допомоги, заявник блокує телефон, щоб вона не могла до нього подзвонити. Діти проживали у батька тимчасово, коли сталася пожежа, а також два літніх місяці, але ж вона не чинить перешкод у спілкуванні синів із батьком.

Інформація, що розміщена на дисках, не спростовує висновків суду першої інстанції про те, що не вбачається ознак вчинення ОСОБА_2 будь-якого насильства відносно своїх дітей.

Також колегія суддів апеляційного суду вважає, що між заявником та заінтересованою особою, тобто між батьками дітей, існує конфлікт, який рішення суду про розірвання шлюбу не припинив, але даний факт не підтверджує обставин вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства у будь-яких його проявах відносно дітей, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до неї спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Отже, заявником не надано беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 насильства щодо дітей у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» , а колегією суддів апеляційного суду із інформації, що розміщена на дисках, не встановлено випадків домашнього насильства відносно дітей, а також ризиків настання насильства щодо дітей з боку матері у майбутньому.

Між батьками дітей фактично існує спір щодо визначення місця проживання дітей, порядку та способу спілкування з дітьми та їх виховання, що регулюється, зокрема, нормами Сімейного кодексу України. Конфлікт не підлягає вирішенню шляхом застосування зазначених ОСОБА_1 заходів обмежувального припису, зокрема, шляхом фактично заборони ОСОБА_2 приймати упродовж шести місяців участь у житті синів, що у разі задоволення заяви може спричинити дітям моральних та фізичних страждань, а основні засади охорони дитинства ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що при розгляді наданої справи суд першої інстанції не дотримався строку, встановленого частиною другою ст.350-5 ЦПК України та не розглянув справу не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду, не спростовують висновків суду та не є окремою підставою для його скасування.

Решта доводів апеляційної скарги грунтуються на переоцінці доказів.

Із огляду на вищевикладене, не встановлено випадків домашнього насильства відносно синів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зі сторони їх матері, а також ризиків настання насильства з її боку у майбутньому. Натомість між батьками дітей точиться спір про визначення місця проживання дітей та порядку участі у їх вихованні, що зводиться, у тому числі, до матеріального утримання дітей, що не може розцінюватися як насильство в сім`ї.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Не може бути скасоване правильне за суттю, законне та справедливе рішення з одних лише формальних міркувань. Відповідно до приписів ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 24 лютого 2020 року.