ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/179/20
Провадження № 22-ц/4820/1496/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В.,Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №676/179/20 за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницькій області від 16 липня 2020 року (повне судове рішення складено 20 липня 2020 року, суддя Бондар О.О.) у справі за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області (далі Управління) вказувало, що наказом №432-к від 19.12.2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади страхового експерта охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму та охорони праці Кам`янець - Подільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області з 26.12.2017 року на підставі п.1. ч.1 ст. 40 КЗпП України і відповідно до п. 2 наказу №432-к від 19.12.2017 року виплачено вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку в сумі 7977,79 грн. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 10.01.2019 року рішення Кам`янець Подільського міськрайонного суду від 11.09.2018 року скасовано та визнано незаконним наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області №432-к від 19.12.2017 року про звільнення ОСОБА_1 і поновлено останнього на посаді страхового експерта з охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму та охорони праці Кам`янець Подільського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області. І наказом №02-к від 10.01.2019 року ОСОБА_1 поновлено на зазначені посаді з 27 грудня 2017 року.

Позивач вказував, що трудові відносини із ОСОБА_1 відновлено і, як наслідок, відпали правові підстави для виплати одноразової грошової допомоги останньому, тому відповідач повинен повернути зазначені кошти в сумі 7977,79 грн., як такі, що збережені ним без достатньої правової підстави.

Також Управління посилається на те, що під час розгляду справи за позовом ОСОБА_1 останнім не було повідомлено про факт його перебування на обліку в Кам`янець Подільському центрі зайнятості та отримання ним допомоги по безробіттю в розмірі 66315,70 грн.

Позивач посилається на те, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 10.01.2019 року стягнуто із Управління на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 96303,97 грн. та постановою господарського суду Хмельницької області від 26.06.2019 року стягнуто із Управління на користь Кам`янець Подільського центру зайнятості 66315,70 грн. виплаченого забезпечення (допомоги по безробіттю) у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду ОСОБА_1 . Оскільки загальна сума нарахованої ОСОБА_1 як допомоги по безробіттю так і середнього заробітку за час вимушеного прогулу з підстав неповідомлення ОСОБА_1 суду інформації про отримання допомоги по безробіттю склала 162619,67 грн., тому відповідач вважає, що отримання ОСОБА_1 коштів у Кам`янець Подільському центрі зайнятості в сумі 66315,70 грн. для Управління є майновою шкодою, що підлягає стягненню із відповідача відповідно до ст. 1166 ЦК України.

А тому Управління просило суд стягнути із ОСОБА_1 7977,79 грн. виплачену вихідну допомогу, як безпідставно набуте майно та 66315,70 грн. майнової шкоди.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 16 липня 2020 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду Управління оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Апелянт зазначає, що розглядаючи спірні правовідносини, судом не було враховано ту обставину, що підставою для звільнення відповідача слугувала особисто написана ним заява від 14.12.2017 року про скорочення терміну попередження та вивільнення у зв`язку із скороченням посади відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України з 26.12.2017 року. Разом з тим, суд не навів належного правового обґрунтування підстав неприйняття вказаного доказу, який свідчить про недобросовісність в подальшому дій зі сторони відповідача, зокрема ненадання ОСОБА_1 під час розгляду Кам`янець-Подільським міськрайонним судом справи №686/1686/18 довідки про його перебування на обліку в центрі зайнятості та про суму отриманої ним допомоги по безробіттю. Апелянт вважає, що оскільки наказ №432-к від 19.12.2017 року, який був юридичною підставою для виплати одноразової грошової допомоги скасовано, а трудові відносини з ОСОБА_1 продовжено, тому відпали правові підстави для виплати одноразової грошової допомоги, яка відповідно до положень ст. 44 КЗпП України передбачена лише у разі звільнення працівника у зв`язку із скороченням штату працівників. А тому, на думку апелянта, судом помилково застосовано до спірних правовідносин положення ст. 1215 ЦК України, а не ст. 1212 ЦК України, що призвело до постановлення незаконного рішення про відмову у позові. Відмовляючи у стягненні з відповідача коштів в сумі 66315,70 грн. суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що вказана сума є майновою шкодою, яка заподіяна ОСОБА_1 управлінню у зв`язку із отриманням ним компенсації середнього заробітку у подвійному розмірі, а саме отримання відповідачем доходу із двох джерел фінансування: Кам`янець-Подільського міського центру зайнятості та управління виконавчої дирекції Фонду. Крім того, судом безпідставно стягнуто з управління судовий збір в сумі 181 грн., адже звертаючись 24 грудня 2019 року до суду із вказаним позовом управління сплатило судовий збір в сумі 1921 грн. згідно прожиткового мінімуму, який встановлено станом на 01.01.2019 року. З цих підстав, Управління просило суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Вважає доводи апеляційної скарги щодо вчинення ним недобросовісних дій надуманими та такими, що не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами, адже сам факт оскарження відповідачем у судовому порядку наказу про звільнення не може свідчити про недобросовісність його дій, оскільки є реалізацією конституційних прав на захист судом прав і свобод людини і громадянина. Вважає, що судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, адже позивачем не було доведено недобросовісності з боку набувача коштів, виплата яких була проведена юридичною особою добровільно. Крім того, відповідач вказує, що Управлінню під час розгляду справи №686/1686/18 було відомо про перебування відповідача на обліку у Кам`янець-Подільському центрі зайнятості і ним було надано суду копію трудової книжки з відміткою про взяття його на облік та початок проведення виплат по безробіттю, що не заперечувалося представником фонду у вказаній справі. Враховуючи те, що кошти бюджету Фонду не є заробітною платою, а є соціальною гарантією на випадок безробіття, відповідач вважає, що виплачена йому страхова сума була виплачена законно як застрахованій особі на випадок безробіття.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

В зв`язку із невідповідністю висновків суду щодо наявності підстав для стягнення з позивача на користь держави витрат з оплати судового збору в розмірі 181 грн. судове рішення в цій частині підлягає до скасування, в решті оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд першої інстанції виходив з того, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 10.01.2019 року визнано наказ управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області від 19.12.2017 року №432-к «Про звільнення ОСОБА_1 » незаконним та скасовано. Поновлено ОСОБА_1 на посаді страхового експерта з охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму та охорони праці Кам`янець-Подільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 96303,97 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з якого підлягають утриманню податки та інші обов`язкові платежі, а також 3000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Вказаною постановою Хмельницького апеляційного суду від 10.01.2019 року встановлено, що відповідно до наказу №13п від 16.05.2005 року ОСОБА_1 призначено страховим експертом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кам`янець-Подільському. 01.10.2014 року його переведено на посаду завідувача сектору - страхового експерта з охорони праці сектору профілактики виробничого травматизму.

Наказом №145 від 25.07.2017 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду страхового експерта з охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму та охорони праці Кам`янець-Подільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області в порядку переведення з 01.08.2017 року.

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду №432-к від 19.12.2017 року вирішено звільнити ОСОБА_1 із займаної посади 26.12.2017 року на підставі п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату працівників (а.с. 9-12).

Зазначені обставини на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на підставі п. 2 наказу №432-к від 19.12.2017 року відповідачу виплачена вихідна допомога в розмірі середнього заробітку відповідно ст. 44 КЗпП України. І сума виплаченої вихідної допомоги склала 7977,79 грн. (а.с. 6,7).

Наказом начальника управління виконавчої дирекції Фонду від 10 січня 2019 року №02-к на виконання постанови Хмельницького апеляційного суду від 10 січня 2019 року ОСОБА_1 поновлено на посаді страхового експерта охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму та охорони праці Кам`янецьПодільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області (а.с. 13).

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 26 червня 2019 року по справі №924/221/19 стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області на користь Кам`янець-Подільського міського центру зайнятості 66315,70 грн. виплаченого забезпечення (допомоги по безробіттю), у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду ОСОБА_1 (а.с. 14-18).

І на виконання рішення господарського суду Управління сплатило на рахунок Кам`янець-Подільського міського центру зайнятості 66315,70 грн. виплаченого забезпечення (допомоги по безробіттю) у зв`язку з поновленням ОСОБА_1 на роботі за рішенням суду (а.с. 19).

Відмовляючи у задоволені позову щодо стягнення з ОСОБА_1 вихідної допомоги в сумі 7977,79 грн., суд першої інстанції, оцінивши надані учасниками справи докази, виходив з того, що її виплата була проведена позивачем добровільно, на законних підставах, за відсутності рахункової помилки з його боку, недобросовісність зі сторони відповідача не доведена і вході судового розгляду не встановлена. Також, відмовляючи у стягненні з відповідача майнової шкоди в розмірі 66315,70 грн., суд виходив із безпідставності цих позовних вимог.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права і ці висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з вимогами статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при вирішенні вимоги про стягнення з відповідача 7977,79 грн. отриманої ним вихідної допомоги, а саме застосовано ст. 1215 ЦК України замість ст. 1212 ЦК України, судова колегія вважає їх необґрунтованими.

Так, положеннями статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Зазначені висновки про застосування статті 1215 ЦК України викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду 16 січня 2019 року у справі 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18) і в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що виплата ОСОБА_1 вихідної допомоги була проведена Управлінням добровільно, на законних підставах і доказів про набуття відповідачем 7977,79 грн. у результаті рахункової помилки позивача надано не було, і на такі обставини позивач не посилався.

А сам факт оскарження ОСОБА_1 у судовому порядку наказу про звільнення з посади на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України не підтверджує недобросовісність дій відповідача, оскільки є реалізацією ним конституційного права, передбаченого ст. 55 Конституцією України на захист судом прав і свобод людини і громадянина.

З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що передбачені цивільним законодавством підстави для повернення отриманих ОСОБА_1 коштів в розмірі 7977,79 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відмовляючи у стягненні з відповідача коштів в розмірі 66315,70 грн., суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що вказана сума є майновою шкодою, яка заподіяна ОСОБА_1 . Управлінню у зв`язку із отриманням ним компенсації середнього заробітку у подвійному розмірі, а саме отримання ОСОБА_1 доходу із двох джерел фінансування: Кам`янець-Подільського міського центру зайнятості та управління виконавчої дирекції Фонду є помилковими, адже відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

А сплачені Управлінням на користь Кам`янець Подільського центру зайнятості кошти в сумі 66315,70 грн. на виконання рішення господарського суду Хмельницької області від 26 червня 2019 року по справі №924/221/19 не є шкодою в розумінні норм ст. 22 ЦК України і положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» не передбачено право роботодавця на стягнення, сплачених ним на користь центру зайнятості виплаченого забезпечення (допомоги по безробіттю) у зв`язку з поновленням працівника на роботі за рішенням суду коштів із поновленого на підставі рішення суду працівника, що отримані останнім як допомога по безробіттю за період з часу звільнення до дати поновлення.

Також, аргументи апеляційної скарги про те, що через недобросовісні дії ОСОБА_1 , що виразилися у неповідомленні ним при розгляді цивільної справи за його позовом про поновлення на роботі інформації щодо перебування на обліку в центрі зайнятості та отриманні допомоги по безробіттю, що не було враховано при визначення судом розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставними, адже ці доводи зводяться до незгоди апелянта із постановою Хмельницького апеляційного суду від 10.01.2019 року по справі №676/590/18 в частині визначення судом стягнутого на користь ОСОБА_1 розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Разом з тим, заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто із Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області судові витрати, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що з 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись 24 грудня 2019 року до суду із вказаним позовом, позивач на виконання вимог пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» сплатив судовий збір в розмірі, згідно прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлений станом на 01.01.2019 року в сумі 1921 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1069 від 21 грудня 2019 року.

З огляду на вищенаведене, у суду першої інстанції не було законних підстав для стягнення із Управління на користь держави 181 грн. судового збору. А тому оскаржуване рішення в частині розподілу судових витрат підлягає до скасування.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницькій області від 16 липня 2020 року в частині стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області на користь держави судового збору скасувати.

В решті рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницькій області від 16 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2020 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай