Справа № 465/3005/19 Провадження № 2/450/783/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2020 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Кукси Д.А.

при секретарі Оленич О.І.

за участю представника позивача Борис А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про (предмет спору): стягнення з ОСОБА_1 на користь Львівського міського центру зайнятості кошти в сумі 8 537 грн. 43 коп. в рахунок повернення матеріального забезпечення на випадок безробіття та вартість соціальних послуг від ОСОБА_1

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): Львівський міський центр зайнятості є органом Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що діє від імені Фонду відповідно до законів України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», «Про зайнятість населення». ОСОБА_1 будучи звільненим з роьоти за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України з ТзОВ «Віконт» з посади начальника відділу з реклами, зв`язків з громадськістю, з 12.10.2005 року. 12.11.2005 року ОСОБА_1 звернувся до Франківського районного центру зайнятості м. Львова в пошуках роботи. Статус безробітного ОСОБА_1 було надано з 21.11.2005 року на підставі власноручно підписаної ним заяви, де підтвердив, що не є підприємцем, трудовою діяльністю не займається, тобто засвідчив факт про те, що він не перебуває у трудових відносинах та доходу не отримує. За час перебування на обліку ОСОБА_1 отримував у центрі зайнятості матеріальне забезпечення на випадок безробіття з 21.11. 2005 року по 16.02.2006 року в сумі 2 187, 19 грн. та одноразову допомогу по безробіттю для організації підприємницької діяльності за період з 17.02.2006 року по 15.11.2006 року в сумі 6 265, 17 грн. та соціальні послуги. Також Франківським районним центром зайнятості м. Львова відповідно до договору №309/05 від 21.11.2005 року ОСОБА_1 направлено на підвищення кваліфікації за спеціальністю, навчальна програма «Підприємець початківець» у Львівський інститут Міжрегіональної академії управління персоналом зі строком навчання з 21.11.2005 року по 06.12.2005 року з метою сприяння подальшому працевлаштуванню, вартість якого становить 85, 07 грн. Проте Львівським міським центром зайнятості встановлено, що згідно листа ДП «Молочарня №1» ТзОВ «3С Інвест» ОСОБА_1 працював на посаді в.о. директора за сумісництвом з 01.11.2005 року по 31.08.2017 року включно з виплатою заробітної плати в розмірі 25% окладу директора. Вважають, що у зв`язку з неповідомленням ОСОБА_1 спеціалістів центру зайнятості про перебування у трудових відносинах ДП «Молочарня №1» ТзОВ «3С Інвест», а саме на посаді в.о. директора, такому випадку з ОСОБА_1 підлягає стягненню матеріальне забезпечення на випадок безробіття та вартість соціальних послуг в сумі 8 537, 43 грн. та судовий збір.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, а також зазначив, що Львівський міський центр зайнятості звернувся до суду 17.05.2019 року в межах позовної давності від 05.06.2018 року коли довідався із листа Пустомитівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ Пенсійного Фонду України у Львівській області від 25.05.2018 року № 2159/02-24-10, що безробітнім ОСОБА_1 безпідставно було отримано статус безробітного з 21.11.2005 року та допомогу безробіттю у зв`язку із порушенням норм ЗУ «Про зайнятість населення». Просив позовні вимоги задоволити.

Позиція відповідача: відповідач в судове засідання не з`явився. Проте подав до суду відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначає наступне: на час перебування на обліку в центрі зайнятості у 2004-2005 роках він не перебував у трудових відносинах з вказаним суб`єктом підприємницької діяльності ДП «Молочарня №1 ТзОВ «ЗС Інвест», доходу не отримував, що підтверджується копією його трудової книжки. Зазначає, що знаходився в трудових відносинах з ТОВ «Віконт», у жовтні 2005 року був звільнений з даного підприємства внаслідок чого з вернувся у листопаді 2005 року до Львівського міського центру зайнятості. Окрім того, вважає, що позивачем було пропущено строк позовної давності, оскільки правові відносини між ним та позивачем мали місце станом на 2005-2006 роки, відтак строк між попередньо вказаними обставинами та датою подання позовної заяви до суду становить понад 13 років. Також зазначає, у своїх заперечення на відповідь на відзив, що позивач мав можливість виявити дані правопорушення раніше (в межах строку позовної давності), але не зробив цього, тому обґрунтування, що строк позовної давності позивачем пропущений з поважних причин є безпідставним. Просив справу слухати у його відсутності, застосувати у справі позовну давність та відмовити у задоволенні позову.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

20.11.2019 року ухвала Франківського районного суду м. Львова про передачу справи за підсудністю; 06.02.2020 року ухвала про перенесення підготовчого судового засідання; 12.03.2020 року відзив на позовну заяву; 16.03.2020 року заява представника позивача про відкладення розгляду справи; 16.03.2020 року ухвала про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду; 28.04.2020 року відповідь на відзив; 28.04.2020 року клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 11.06.2020 року заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву; 18.06.2020 року клопотання представника позивача про відкладення судового засідання.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Львівський міський центр зайнятості є органом Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що діє від імені Фонду відповідно до законів України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», «Про зайнятість населення».

На підставі наказу Львівського обласного центру зайнятості від 30.07.2007 року № 131/19 «Про реорганізацію районних центрів зайнятості м. Львова та Львівського міського центру зайнятості» було проведено реорганізацію шляхом приєднання та передачі всього майна, прав та обов`язків Франківського районного центру зайнятості м. Львова правонаступнику Львівському міському центру зайнятості.

ОСОБА_1 , будучи звільненим з роботи за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України з ТзОВ «Віконт» з посади начальника відділу з реклами, зв`язків з громадськістю, звернувся12.11.2005 року до Франківського районного центру зайнятості м. Львова в пошуках роботи.

За час перебування на обліку ОСОБА_1 отримав у центрі зайнятості матеріальне забезпечення на випадок свого безробіття з 21.11.2005 року по 16.02.2006 року в сумі 2 187, 19 грн. та одноразову допомогу по безробіттю для організації підприємницької діяльності за період з 17.02.2006 року по 15.11.2006 року в сумі 6 265, 17 грн. та 85, 07 грн. вартість за навчання по програмі «Підприємець початківець» у Львівському інституті Міжрегіональної академії управління персоналом.

Однак як встановлено з листа ДП «Молочарня №1» ТзОВ «3С Інвест» від 11.02.2019 року №11/02-1 та від 19.06.2019 року №11/06-03, ОСОБА_1 з метою виробничої необхідності працював у ДП «Молочарня №1» ТзОВ «3С Інвест», яке 25.06.2008 року підприємство ДП «Молочарня №1» ТзОВ «Віконт» змінило назву підприємства на ДП «Молочарня №1» ТзОВ «3С Інвест» за сумісництвом на посаді виконуючого обов`язки директора з 01.11.2005 року по 31.08.2007 року виключно з виплатою заробітної плати в розмірі 25% окладу директора.

Окрім цього перебування у трудових відносинах ОСОБА_1 підтверджується: індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в яких зазначена заробітна плата і виплата дороги по безробіттю в період з листопада 2005 року по лютий 2006 року згідно листа Пустомитівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ Пенсійного Фонду України у Львівській області від 25.05.2018 року № 2159/02-24-оскільки роботодавцем ДП «Молочарня №1» ТзОВ «Віконт», за період роботи ОСОБА_1 з 01.11.2005 року по 31.08.2007 року були проведені повністю виплати в Пенсійний фонд України; податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку за ІІІ квартал2007 року ДП «Молочарня №1» ТзОВ «Віконт» згідно якого відображено за порядковим №5 згідно ідентифікаційного номера НОМЕР_1 ОСОБА_1 нарахування йому доходу та звільнення з роботи 31.08.2007 року.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про зайнятість населення» передбачено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або інших умовах, передбачених законодавством, особи які забезпечують себе роботою самостійно.

Згідно ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», фонд має право стягувати відповідно до закону кошти фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітнім у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Згідно «Інструкції про порядок ведення трудових працівників» затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 передбачено, що на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи.

Згідно п. 4.12 Інструкції, робота за сумісництвом, яка оформлена в установленому порядку, в трудовій книжці зазначається окремим порядком. Запис відомостей про роботу за сумісництвом проводиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом.

Таким чином, відсутність запису у трудовій книжці ОСОБА_1 про роботу за сумісництвом у ДП «Молочарня №1» ТзОВ «Віконт » на посаді виконуючого обов`язки директора з 01.11.2005 року по 31.08.2007 року не може розцінюватись про непербування у трудових відносинах.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю, припиняється у разі призначення виплати на підставі документів. Що містять неправдиві відомості.

Відповідно до п. 2 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» безробітні зобов`язані своєчасно подати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

П. 3 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Крім цього, відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог, суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", наведених у статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого положеннями Цивільного процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми.

Відповідач ОСОБА_2 скористалася своїм правом, передбаченим ст.267 ЦК України, та подав до суду відзив в якому просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності.

Відповідно до п.1 ст.32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії».

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наведених обставин, враховуючи, що спірні правовідносини мали місце станом на 2005-2006 роки, та позивач мав можливість виявити дані правопорушення раніше, в межах строку позовної давності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, однак в позові слід відмовити за спливом строків давності.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача, а тому з урахування того, що в задоволені позову відмовлено, суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір не покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 18 76, 81, 82, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, відповідно до ст. ст. 253, 256, 264, 267 ЦК України, ст.ст. 34, 36 Закону України «про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» ,суд,-

в и р і ш и в :

в задоволенні позовних вимог Львівського міського центру зайнятості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області.

Позивач: львівський міський центр зайнятості, вул. Кн. Ольги, 122, м. Львів, Львівської області.

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 25.09.2020 року.

СуддяД. А. Кукса