Справа №461/4032/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року м.Львів.

Галицький районний суд міста Львова

в складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

за участю:

секретаря судового засідання Цибулько О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представник відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Зуєва Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи - Відділу «Служба у справах дітей» Сихівського району управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , за участю третьої особи - Відділу «Служба у справах дітей» Сихівського району управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що з10 вересня 2006 року позивачка та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, зареєстрованому Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що у книзі реєстрації шлюбів був зроблений актовий запис № 3234 та видано свідоцтво серії НОМЕР_1 . Від цього шлюбу у них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі реєстрації народжень зроблено запис № 4451 та видано свідоцтво серії НОМЕР_2 . Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26 листопада 2012 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано.

З моменту розірвання шлюбу і по даний час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не дбав про фізичний та духовний розвиток дитини, матеріально не забезпечував, не виявляв бажання спілкуватись з донькою та приймати участь у її вихованні. Дитина проживає з позивачкою. ОСОБА_4 є учницею 6-В класу ліцею "Оріяна" ЛМР. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 16 липня 2014 року на відповідача покладено обов`язок по сплаті аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку. Проте, відповідач ухиляється від даного обов`язку. У зв`язку з даною обставиною станом на 01 червня 2019 року утворилася заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 57652,92 грн. У зв`язку з невиконанням зобов`язання по сплаті аліментів державним виконавцем Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Довгань С.С. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України. Відповідачем було оскаржено дану постанову. Ухвалою Сихівського районного суду у задоволенні скарги відмовлено. ОСОБА_1 вважає, що зазначене свідчить виключно про те, що ОСОБА_3 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Тому просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 07.06.2019 року відкрито загальне судове провадження у справі.

20.11.2019 року до суду надійшов від відповідача відзив на позовну заяву.

12.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, пояснила суду, що шлюб між нею та відповідачем розірвано у 2012 році. Відповідач поводив себе агресивно в шлюбі, бив позивачку. За дитиною не дивився, бував п`яним, виробляв страшні речі. Вони розходились і знову починали жити разом. Перестав надавати гроші на потреби дитини. Позивачка подала позов до суду про стягнення аліментів. У 2018 році зустрілись з відповідачем, оскільки він повернувся з АТО і позивачка наголосила йому на заборгованості по сплаті аліментів. Потім ОСОБА_3 виїхав з жінкою за кордон. Позивачка забрала виконавчий лист, але відповідач не заплатив всіх коштів. У 2019 році відповідач перерахував 65 000, 00 тим самим погасив заборгованість по аліментах, щоб мати можливість виїхати за кордон. Але аліменти він сплатив без пені, тобто перевів не всі кошти. Кожен рік він не приходив на день народження дитини. Вихованням доньки не займається. Просить позовні вимоги задовольнити

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання не надходило.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги позивача заперечив, надав суду пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Крім того зазначив, що у позивачки з відповідачем конфлікті неприязні відносини. Пояснення позивачки не відповідають дійсності. Відповідач не сплачував аліменти, оскільки в нього були матеріальні проблеми, тому коли з`явилась можливість сплатив заборгованість. Відповідач був у АТО, тому певний період часму не міг бачитись з дитиною, однак є нормальною людиною. не зловживає спиртними напоями. Заборгованість ліквідована, боргу немає. Позивач не надала належних умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав. Долучені до позовної заяви документи не доводять саме винну поведінку батька в ухиленні від виховання дитини, а також свідомого нехтування своїми обов`язками. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер,крім цього в його основу покладено факт заборгованості по аліментах, а також документах, які долучені до матеріалів позовної заяви позивачем. Також, у висновку міститься посилання на те, що відповідач викликався на засідання комісії, був належним чином повідомлений проте не з`явився, однак такі дані не відповідають дійсності. Однак ОСОБА_3 заперечує, що був належним чином повідомлений про дату і час засідання комісії по розгляду питання доцільності позбавлення батьківських прав, а відтак був позбавлений можливості висловити своє відношення з приводу даного питання. Вважає, що указаний висновок в першу чергу суперечитиме інтересам самої дитини, яка у такому разі втрачається зв`язок із сім`єю, в даному випадку з одним із батьків. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи позовні вимоги підтримав. Вважає, що відповідач неналежним чином виконує батьківські обов`язки, тому просить позовні вимоги задовольнити, оскільки ОСОБА_3 не цікавився успішністю дитини в школі. Крім того дитина ображена на батька, сказала, що не бачила його 2 роки. Також орган опіки іпіклування приймає до уваги тривалий час несплати аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 10 вересня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстровано Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції шлюб про що у книзі реєстрації шлюбів зроблений актовий запис № 3234 /а.с.22/.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 07.08.2007 року у позивачки та відповідача народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.13/.

З рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26.11.2012 року вбачається, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано /а.с. 14/.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15.07.2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задоволено. Вирішено стягувати з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку ОСОБА_3 , але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.06.2014 року і до досягнення дитиною повноліття /а.с. 18/.

16.04.2014 року Сихівським районним судом м. Львова видано виконавчий лист №464/6252/14-ц про стягнення аліментів з ОСОБА_3 /а.с. 19/.

З розрахунку заборгованості по аліментах в межах виконавчого провадження №49995713 від 01.06.2019 року проведений старшим державним виконавцем Галицького ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області Папроцьким А.А. станом 01.06.2019 року заборгованість ОСОБА_3 складає 57652, 92 грн /а.с.20-21/.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку №1558, виданої ЛКП «Житловик- С», від 29.05.2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 10/.

Відповідно до акту від 29.05.2019 року складеного комісією в складі майстрів по експлуатації житлового фонду ЛКП «Житловик- С» ОСОБА_15., ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , проведено обстеження квартири АДРЕСА_2 . Під час обстеження було виявлено, що ОСОБА_3 , 1985 року народження, колишній чоловік ОСОБА_1 , з березня 2012 року за даною адресою не проживає /а.с. 11/.

Згідно висновку органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації від 22.04.2020 року №19 вбачається, що розглянуто заяву ОСОБА_1 від 18.03.2019 року №3-Ф-33348-С-34, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 відносно доньки ОСОБА_4 , 2007 р.н., яка проживає з матір`ю. Комісія з питань захисту прав дитини розглянула представлені документи, свідоцтво про народження дитини, копії паспортів батьків, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26.11.2012 про розірвання шлюбу, довідку ЛКП "Житловик-С" про те, що матір з дитиною зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , акт вказаного ЛКП про те, що ОСОБА_3 з березня 2012р по даний час не проживає за вказаною адресою, інформацію з навчального закладу в якій вказано, що батько навчанням дитини не цікавиться, довідку з дитячої школи мистецтв №5 м. Львова про те, що дитина навчається на художньому відділі школи, приводить на навчання та здійснює оплату мама, розрахунок заборгованості по аліментах виданий державним виконавцем Роздільнянського міжрайонного управлінням юстиції в Одеській області, в якому зазначено, що станом на 31.01.2019 заборгованість становить понад 53 тис.грн, письмові свідчення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про те, що батько не відвідує дитину. Враховуючи пояснення матері, дитини, витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 18.04.2019р. №10, оскільки, ОСОБА_3 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не дбає про духовний та фізичний розвиток дитини, матеріально не забезпечує, не з`явився на засідання комісії, хоча належним чином був повідомлений, керуючись ст.ст. 141, 150, 164 Сімейного кодексу України, постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини", комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 22/.

З довідки № 22/05/19 виданої 03.06.2019 року ТзОВ «Екран» вбачається, що ОСОБА_1 працює на посаді адміністратора у ТзОВ «Екран» з 11.02.2019 року та має посадовий оклад в розмірі 4173, 00 грн /а.с. 24/.

Згідно довідки, виданої Ліцеєм «Оріяна» від 22.05.2019 року №53 ОСОБА_4 є ученицею 6-В класу /а.с.28/.

Відповідно до довідки від 21.05.2019 року №37 виданої Дитячою школою мистецтв №5 м. Львова ОСОБА_4 є ученицею 2 класу художнього відділу /а.с. 29/.

Згідно довідки №19/12 від 15.11.2019 року виданої Галицьким ВДВС ЛМУЮ ГУЮ у Львівській області ОСОБА_3 - станом на 01.11.2019 року заборгованість по аліментах у виконавчому провадження №49995713 відсутня /а.с. 65/.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_4 від 01.11.2019 року виданого Сихівським районним у м. Львові відділом ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінила ІНФОРМАЦІЯ_4 , на ОСОБА_1 , про що складено відповідний актовий запис №73 /а.с. 80/.

Крім цього в судовому засіданні допитані свідки - психолог ОСОБА_13 , неповнолітня ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_14 .

Психолог ОСОБА_13 пояснила суду, що дитина не спілкується з батьком через конфлікт між батьками. ОСОБА_4 перебуває в складному підлітковому віці та є вразливою. ОСОБА_13 визначала психоемоційний стан дитини, звужувала рівень тривожності.

Неповнолітня ОСОБА_4 пояснила суду, що батько рідко приходив, не цікавився нею 9 років. Приходив тільки до її матері щодо аліментів. Коли вони жили разом, то сварилися, батько бив маму. ОСОБА_3 не цікавився її навчанням, до вчителів не приходив.

Свідок ОСОБА_14 , яка є знайомою ОСОБА_1 , є сімейним лікарем пояснила, що відповідача ніколи не бачила, приводила дитину на огляди мама, про батька вона не запитувала.

Згідно до ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч.1,3 ст. 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч.4 cт.155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав поряд з іншими обставинами, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а тому суд зобов`язаний при вирішенні спору у кожному конкретному випадку виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати в майбутньому.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВС України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Поряд з цим, суд вважає, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, то допускається лише при наявності вини в діях батьків і належить до обов`язкових умов.

Саме з цих підстав посилання позивача на фактори, які можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання дитини самі по собі не дають підстав для висновку щодо свідомого нехтування відповідачем своїх обов`язків.

Органом опіки та піклування, який надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, а також представником Відділу «Служба у справах дітей» Сихівського району управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради в судовому засіданні не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав. У висновку не наведено мотивів чи відповідатиме у даному випадку застосування такого крайнього заходу вирішення сімейних питань, як позбавлення батьківський прав, інтересам самої дитини, з урахуванням того, що, як національне так міжнародне законодавство закріплює основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини, про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни та при позбавленні батьківських справ. Крім того у висновку є посилання про заборгованість відповідача по сплаті аліментів, однак така повністю погашена, на підтвердження чого відповідачем надано довідку №19/12 від 15.11.2019 року видану Галицьким ВДВС ЛМУЮ ГУЮ у Львівській області.

З огляду на отримані у справі докази слід констатувати, що відповідач не виконує всіх необхідних батьківських обов`язків щодо своєї доньки. Наразі, суд переконаний, що цьому сприяли певні об`єктивні та суб`єктивні причини і що в певній мірі це є наслідком особистих відносин сторін спору.

З огляду на наведене суд, враховуючи наявність певних перешкод у спілкуванні з дитиною, а також що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який повинен відповідати інтересам дитини, дійшов висновку щодо відсутності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав в розумінні ст. 164 СК України на даний час і така вимога є передчасною.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму ВС України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, то суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Суд вважає, що виходячи з такого засобу його недоцільно застосовувати, коли це не виключно необхідно.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування відповідача доцільно позбавити батьківських прав.

Суд не може погодитись з таким висновком, оскільки такий висновок прийнятий, на переконання суду, передчасно, без достатніх правових підстав, не в повній мірі мотивований та не містить однозначного обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітню доньку і захисту її інтересів, що не суперечить вимогам ч. 6 ст. 19 СК України.

Крім того суд не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_14 , оскільки вона в судовому засіданні вказала тільки на ту обставину, що мати приводить дитину до лікаря, однак це не доводить ухиляння відповідача від свої батьківських обов`язків.

З показань психолога ОСОБА_13 вбачається, що ОСОБА_4 не спілкується з батьком у зв`язку з наявним між батьками конфліктом, та ніяким чином не вказує на те, що вона не бажає спілкуватися з батьком, не потребує його уваги та піклування. Крім того, в судовому засідання сама неповнолітня ОСОБА_4 не зазначила. що не хоче спілкуватися з батьком.

Суд також враховує, що у відповідності до ч. 3 ст. 9 «Конвенції про права дитини» дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

При вирішенні даного спору суд враховує також положення Конвенції про права дитини. У преамбулі до Конвенції зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

За приписами частини та другої першої статті 9 Конвенції Держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Враховуючи наведене суд дійшов до висновку, що позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав, а тому позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, на переконання суду застосовувати не можна.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову необхідно залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 19, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 56 ЦК України, ст.ст. 164, 165, 166 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи - Відділу «Служба у справах дітей» Сихівського району управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Повний текст рішення проголошено 08.10.2020 року о 17:00 год.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено сторонами, іншими особами, які беруть участь у справі, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя О.Р. Юрків.