Провадження № 88-ц/812/5/20
У Х В А Л А

16 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Бондаренко Т.З.,

суддів- Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Лівшенка О.С.,

за участю: позивачки ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , в тому числі і як представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву

ОСОБА_1 ,

про перегляд постанови Миколаївського апеляційного суду, винесеної 19 лютого 2020 року в приміщенні цього ж суду,

у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням відповідної грошової компенсації, визнання права власності, виселення без надання іншого житлового приміщення,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням відповідної грошової компенсації, визнання права власності, виселення без надання іншого житлового приміщення.

Позов мотивовано тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 жовтня 2011 року та договору дарування від 12 квітня 2018 року, їй на праві приватної власності належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 36.5 кв.м, житловою площею 12.1 кв.м. Інша 1/2 частка квартири належить на праві власності відповідачці ОСОБА_3 . Без узгодження з позивачкою, як із співвласницею, в квартирі розміщує свій офіс адвокат ОСОБА_2 . Відповідач ОСОБА_3 до червня 2018 року проживала за місцем своєї реєстрації, але після отримання вказаної позовної заяви, стала часто перебувати в спірній квартирі. Зазначала, що спір щодо користування спірною квартирою між нею та ОСОБА_3 виник ще в 2014 році, однак, через те, що квартира однокімнатна, вирішити порядок спільного користування неможливо. Вказує, що пропонувала відповідачці ОСОБА_3 викупити належну їй частку квартири, але позитивної відповіді не отримала, через неспроможність відповідача сплатити її вартість. Відповідно до звіту про оцінку майна, вартість квартири станом на 25 травня 2018 року складала 246 820 грн.. Відповідно, вартість 1/2 частки 123 410 грн..

Враховуючи наведене позивачка просила припинити право власності ОСОБА_3 на належну їй 1/2 частку квартири, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням з позивача на її користь відповідної грошової компенсації, визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири, належну відповідачці, виселити з вказаного житлового приміщення, без надання іншого, адвоката Уколова М.І., який в спірній квартирі не зареєстрований проте використовує її, як офіс.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 грудня 2019 року позов задоволено. Постановлено припинити право власності ОСОБА_3 на її Ѕ частку у спірній квартирі зі стягненням компенсації з ОСОБА_1 123410 грн., визнано право власності на Ѕ частки вказаної квартири за позивачкою та виселено ОСОБА_2 зі спірної квартири.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про припинення права на частку у спільному майні, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням відповідної грошової компенсації та визнання права власності скасувати, у справі ухвалити нове судове рішення. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням відповідної грошової компенсації та визнання права власності на Ѕ частку квартири відмовлено. В іншій частині вказане рішення суду залишено без змін.

26 серпня 2020 рокуОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Миколаївського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року.

Свою заяву ОСОБА_1 мотивувала тим, що нещодавно їй стало відомо про наявність рішення Южноукраїнської міської ради від 21 травня 2019 року №1537 46 сесії 7 скликання «Про приватизацію ОСОБА_3 житлового приміщення АДРЕСА_2 » ОСОБА_3 безоплатно передано у приватну власність житлове приміщення № 258 за вказаною адресою житловою площею 11.3 кв.м. загальною площею 20,23 кв.м.

ОСОБА_1 зазначає, що про даний факт їй не було відомо, а відповідачка це приховала навмисно при розгляді справи в судах, як першої так і апеляційної інстанцій.

Посилаючись на наведені обставини, як на нововиявлені, а саме те що у ОСОБА_3 на момент ухвалення рішення у відповідачки на праві власності було власне майно, в якому вона могла проживати просила скасувати постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Згідно ч. 1ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

В силу п. 1 ч. 2ст. 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

За змістом абзацу 1, 2 п. 3 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Також, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ зазначив в п. 5 указаної Постанови, що обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог ЦПК України, не є нововиявленими обставинами.

Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду в прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами.

Виходячи з системного аналізу змісту наведеної правової норми, колегія суддів приходить до висновку, що обставини на які посилається заявник як на нововиявлені не є такими, оскільки вони не входять до переліку обставин, які передбачені ст. 423 ЦПК України, перелік яких є вичерпаним і розширеному тлумаченню не підлягає.

З матеріалів справи видно що обставини на які посилається позивачка ОСОБА_1 як на нововиявлені являються доказом. Сторони при розгляді даної справи, не заявляли клопотання у суді першої інстанції чи апеляційної інстанції, щодо витребування відповідних доказів, а саме відповідного рішення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області «Про приватизацію ОСОБА_3 житлового приміщення № 258 в гуртожитку АДРЕСА_3 », на яке в своїй заяві про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами посилається ОСОБА_1 .

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_3 лише 21 травня 2020 року зареєструвала своє право власності на вказане житлове приміщення в гуртожитку.

Тобто на час ухвалення рішення 19 лютого 2020 року Миколаївським апеляційним судом в Державному реєстрі така інформація була відсутня, більше того, вона перевірялася апеляційним судом, про що свідчить відповідна інформація (т.2 а.с. 31-36).

Також, із змісту рішення апеляційного суду слідує, що підставою відмови в задоволенні позовних вимог, стало в тому числі і невнесення грошових коштів на депозитний рахунок саме у цій справі для сплати компенсації вартості частини нерухомого майна, на яку позивачка вимагала припинити право власності. За такого, обставина, на яку вказує ОСОБА_1 , як на нововиявлену, не має істотного значення для вирішення даного спору у цій справі.

Проте, в разі усунення вказаних недоліків та відсутності домовленості сторін щодо спільного використання об`єкту спільної часткової власності, сторони не позбавлені права звернення з аналогічними позовами до суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що обставини на які посилається заявник не вважаються нововиявленими обставинами та не тягнуть за собою підстав для перегляду, оскільки вони не впливають на мотиви суду, щодо наявності підстав для задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами є необґрунтованою, а тому в її задоволенні слід відмовити.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Миколаївського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року за нововиявленими обставинами по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням відповідної грошової компенсації, визнання права власності, виселення без надання іншого житлового приміщення - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.М.Базовкіна

Л.М.Царюк