ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 664/1821/19 Головуючий в І інстанції Никифоров Є.О.
Номер провадження 22-ц/819/184/2020 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області у складі судді Никифорова Є.О. від 22 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 26.05.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого вони є та відповідачкою укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок на суму 3600,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у випадку непогашення боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, у якому були здійснені трати, у розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату їх нарахування. У разі прострочення зобов`язання клієнт сплачує банку проценти у подвійному розмірі. Строк виконання зобов`язання до повного погашення боргу.

Відповідачка не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за договором, внаслідок чого станом на 09.05.2019 р. заборгованість за договором становить 12659, 84 грн. та складається з заборгованості за кредитом 1483,58 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 2991,68 грн., заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання 5855,54 грн., заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 1250 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 579,04 грн.

Позивач просить стягнути з відповідачки вказану суму.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 22 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду та посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, як такого, що прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем до позовної заяви долучено копію анкети-заяви та довідки про умови кредитування, з яких вбачається інформація відносно відповідачки та інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки. Згідно вказаної заяви відповідачка висловила згоду на оформлення договору та особистим підписом засвідчила, що ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані їй у письмовому вигляді.

Також скаржник вказує на те, що про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування свідчать і дії користувача з кредитними коштами та часткове погашення нею заборгованості. Розрахунок заборгованості підтверджує її розмір та відповідачем не оскаржувався. При укладанні договору відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна Contraсt», з якої чітко вбачається погодження всіх істотних умов договору, а саме: відсоткова ставка 1,7 на місяць, розмір та порядок внесення щомісячних платежів, розмір і порядок нарахування пені та штрафу. Вказана кредитна картка перевипускалась на престижну картку «Універсальна Cold», за користування якою розмір процентної ставки встановлювався на рівні 2,3% на місяць.

Встановивши що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд, на думку апелянта, не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості за кредитним договором.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції послався на відсутність правових підстав для стягнення складових вартості кредиту та штрафних санкцій, вказуючи на те, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з нею саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 26 травня 2011 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить порядку і строку повернення кредиту (користування ним), а тому не може породжувати необумовлені ним обов`язки.

Також суд, відмовляючи у стягненні на користь позивача фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, вважав недоведеним факт видачі відповідачу кредитної картки.

До наступного висновку суд прийшов на підставі наявних у справі доказів.

Так, судом встановлено, що 26.05.2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримала кредит за кредитною карткою у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 300 грн. на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті «www.privatbank.ua», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.9). Первинно встановлений кредитний ліміт неодноразово змінювався. Станом на 17.08.2013 року кредитний ліміт встановлений у розмірі 3600 грн.

До позовної заяви позивачем разом з іншими документами надано копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку з зазначенням, що дані умови розміщені на офіційному веб-сайті.

ОСОБА_1 згідно кредитного договору від 26 травня 2011 року отримала кредитні картки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 . Остання з них мала строк дії до 04.2021 року (а.с.74).

Отримання коштів та користування перевипущеними картками підтверджується випискою по рахунку, в якій відображено як зняття кредитних коштів, так і погашення.

Відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому не визнає існування між нею та банком домовленості про розмір процентів за користування кредитними коштами, розмір неустойки, яка мала застосовуватися у випадку порушення позичальником кредитних зобов`язань.

Також просить застосувати строки позовної давності як до основної, так і до додаткової вимоги, посилаючись на те, що термін дії її кредитної картки у анкеті-заяви не визначений, а Пам`ятка клієнта або довідка про умови кредитування відсутні. Вважає, що без визначення строку дії кредитної картки неможливо визначити початок перебігу строку позовної давності.

Предметом позову у даній справі є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 12659, 84 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 1483,58 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 2991,68 грн., заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання 5855,54 грн., заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 1250 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 579,04 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований у разі зазначення його як підстави позову.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановивши, що анкета-заява від 26 травня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідачку обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, пенею і штрафами за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

У відповіді на відзив АК КБ «ПриватБанк» зазначив про те, що ним до позовної заяви долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,3 % (27,6 % на рік), вказано розміри комісії та штрафів.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що така довідка суду першої інстанції позивачем не надавалась, про що зазначала відповідач у відзиві на позовну заяву і на що також звернув увагу районний суд.

Така довідка була долучена апелянтом до апеляційної скарги, з якої вбачається, що сторонами договору обумовлена процентна ставка 1,7 (20,4 % на рік), а не 2,3 % (27,6 % на рік), як було вказано у відповіді на відзив. Апелянт не зазначає, з яких причин довідка не була надана суду першої інстанції. А окрім того, в ній не передбачено погашення відсотків за рахунок тіла кредиту, що фактично є подвійною відсотковою ставкою, у той час як позивач, без домовленості з позичальником, застосовував саме таке нарахування (а.с.6-8). За таких обставин не можуть бути прийняті до уваги й доводи апелянта про те, що відповідачка знала про умови кредитування, і зокрема, про розмір відсотків, оскільки відсотки їй окремо не нараховувались, а зараховувались до основного боргу.

Колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що недоведеним є факт користування з боку відповідачки кредитною карткою, оскільки такий факт підтверджується випискою по рахунку і відповідачка не спростовує, що вона здійснювала зазначені у виписці операції з кредитною карткою.

Разом з тим, посилання апелянта на те, що відповідачка фактично користувалася кредитними коштами не можуть свідчити про погодження сторонами у справі істотних умов кредитного договору, зокрема щодо порядку нарахування відсотків на залишок заборгованості.

Безпідставними є і твердження апелянта про те, що відповідачка дала згоду банку на зміну кредитного ліміту на власний розсуд, оскільки у вказаній вище довідці така умова оговорена не була, а Умови та Правила надання банківських послуг відповідачкою не підписувались.

Колегія суддів не може погодитись і з доводами апелянта про те, що суд безпідставно відмовив позивачу у поверненні фактично отриманих відповідачкою коштів, а саме заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1483,58 грн. та заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 2991,68 грн., що разом складає 4375, 26 грн., оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.6-8), такий борг утворився за рахунок неправомірного віднесення банком до тіла кредиту нарахованих ним відсотків. Фактично ж позивачкою з 2011 року по квітень 2019 року використані банківські кошти в розмірі 4817,08 грн., тоді як сплачено банку 6279,57 грн. Отже, фактично отримані відповідачкою кошти банку повернуті.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування законного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367; 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 25 лютого 2020 року.

Суддя О.М. Полікарпова