Справа№938/444/20
Провадження № 2/938/199/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді - Чекан Н.М.

секретаря судового засідання Івасюк Г.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в спрощеному позовному провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та залишення позивачу прізвища « ОСОБА_1 »,-

встановив:

09 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою та просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 14 травня 2016 року.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що протягом останніх трьох місяців з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть, у них немає дітей, сім`я фактично перестала існувати, на її пропозицію розірвати шлюб в добровільному порядку в органах реєстрації актів цивільного стану відповідач не погодився, у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду з вказаного приводу.

15 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановивши відповідачу 15-денний строк для подання до суду відзиву на дану позовну заяву.

Відповідачем у строк, встановлений судом, не подано відзив на позов.

Позивач, надаючи пояснення в суді, вказала, що у них з відповідачем спільних неповнолітніх дітей немає, на час розгляду цієї справи судом у неї є вже інший чоловік, стосунки між нею та відповідачем погіршилися в той період, коли він перебував на заробітках у Польщі та рідко до неї телефонував. Із заробітків з Польщі відповідач повернувся проживати до себе додому в с.Чорна Річка, з її дому вже вивіз усі свої речі. Оскільки шлюбні відносини припинені, вони проживають окремо, у неї вже є інший чоловік, тому позивач немає наміру на подальше збереження сім`ї і просить позов задоволити.

Позивач також зазначила в судовому засіданні, що в дійсності відповідач не відмовлявся розірвати з нею шлюб в добровільному порядку в органах реєстрації актів цивільного стану.

Відповідач, надаючи пояснення в суді, вказав, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу, який зареєстрований між ним та позивачем чотири роки тому. Спільних дітей у них немає. Позивач не пропонувала йому розірвати шлюб в добровільному порядку в органах реєстрації актів цивільного стану. Коли він перебував на заробітках в Польщі, то стало відомо, дружина проживає з іншим чоловіком.

Заслухавши вступне слово сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку.

Право на звернення до суду закріплено у Конституції України, відповідно до ст.124 якої юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного Кодексу (далі - ЦК) України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Згідно з вимогами ст. ст. 77,81Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, спір виник з приводу сімейних відносин щодо припинення шлюбу.

Встановлено, що сторони уклали шлюб 14 травня 2016 року у виконавчому комітеті Замагарівської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, актовий запис №1 (а.с.5).

Згідно з ст. 112 Сімейного Кодексу (далі - СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4 ст. 56 СК ).

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 роз`яснив, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Як встановив суд, стосунки між сторонами припинено, оскільки вони проживають окремо, у позивача є інший чоловік, що вона підтвердила в судовому засіданні.

Так, згідно з ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно в процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців (ч.7 ст.240 ЦАК України).

Із системного правового аналізу зазначених вище наведених правових норм слідує, що небажання збереження шлюбу не потребує доведенню відповідними доказами, оскільки це є правом особи припинити шлюбні відносини, а суд, розглядаючи такий спір, повинен лише встановити фактичні взаємини подружжя, причини подання позову, наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя, і за умови встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, ухвалити рішення про розірвання шлюбу.

Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

До того ж, здійснення процедури примирення виявляється можливим за наявності бажання до цього обох сторін, які прикладають зусилля до збереження шлюбу.

Проте, як свідчать матеріали справи, позивач та відповідач категорично не згодні на примирення.

З`ясувавши фактичні обставини справи, причини позову про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу стало неможливим, у позивача є інший чоловік, отже, подальше її перебування у цьому шлюбі суперечило б інтересам обох сторін, а тому шлюб слід розірвати.

При таких обставинах, враховуючи інтереси кожного з подружжя, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а тому шлюб слід розірвати.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Тому за бажанням позивача суд залишає позивачу її шлюбне прізвище « ОСОБА_1 ».

У ч. 9 ст.141 ЦПК України закріплено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи факт зазначення позивачем недостовірної інформації в позовній заяві щодо відмови відповідача розірвати з нею шлюб в добровільному порядку в органах реєстрації актів цивільного стану, то суд вважає, що спір у суді між ними з приводу сімейних відносин щодо припинення шлюбу виник внаслідок неправомірних дій саме позивача, у зв`язку з чим судові витрати слід покласти на останнього.

На підставі наведеного, керуючись ст.110-112, 113 СК України, ст. ст.142, 258-259, 263-265 ЦПК України, -

ухвалив:

Позов задоволити.

Шлюб, зареєстрований 14 травня 2016 року у виконавчому комітеті Замагірської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, актовий запис №1, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_1 ».

Судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого в сумі 840 (вісімсот сорок) 80 копійок, покласти на позивача.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1

ОСОБА_2 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2

Суддя Чекан Н.М.