Провадження № 2/760/7309/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ з а о ч н е /

17 липня 2020 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.,

за участю секретаря - Омелько Г.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом і просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

У позові посилається на те, що 19.12.2017 вона уклала договір дарування квартири та стала власником квартири АДРЕСА_1 .

Зазначає, що таким чином вона набула права власності на зазначену квартиру на підставі правочину, який посвідчено нотаріально.

Вказує, що на момент дарування квартири в квартирі був зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який є членом сім`ї (сином) колишнього власника ОСОБА_3 . Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 не є членом її сім`ї та продовжує бути зареєстрованим в її квартирі без її згоди.

Зазначає, що відповідач продовжує користуватися її квартирою, на її багаторазові звернення та прохання в позасудовому порядку знятися з реєстраційного обліку за даною адресою - відповідач відмовляється. Окрім того позивачка зазначає, що відповідач часто приходить до квартири в стані алкогольного сп`яніння та вчиняє лайку, ображає позивачку і погрожує їй фізичним насильством. Як вказує позивачка, з цього приводу вона неодноразово зверталась до поліції. Позивачка зазначає, що вона неодноразово особисто, усно зверталась до відповідача з проханням знятися з реєстраційного обліку її квартири, на що відповідач відмовлявся.

Також позивачка вказує, що відповідач не є членом її сім`ї, не веде з нею ніякого спільного господарства та між ними не укладено будь-яких угод про порядок користування квартирою.

Зазначає, що вона фактично обмежена у здійсненні права власності на належне їй житлове приміщення, оскільки наявність у її квартирі зареєстрованого місця проживання будь-якої третьої особи, у тому числі відповідача, створює перешкоди у здійсненні нею права вільного користування та розпорядження своїм майном і дискредитує принцип непорушності права приватної власності, закріплений у статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України.

Просить усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

07.11.2019 позивачка ОСОБА_1 до суду надала заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення.

17.07.2020 представник позивачки - адвокат Соколов В.А., позивачка ОСОБА_1 до початку судового засідання надали заяву, в якій позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити та справу розглянути без їх участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив.

Судові повістки, що направлялися на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання.

Відповідно до п.п. 91, 99-1, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року, інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді смс-повідомлення за номером мобільного телефону, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а у разі відсутності номера мобільного телефону - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланку повідомлення встановленого зразка.

Рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

У разі коли адресата неможливо повідомити про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону, зазначеним відправником у поштовій адресі, до його абонентської поштової скриньки вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу.

Відповідно до ч.ч. 3, 9 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Виходячи з цього, порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки, неявка адресата за її отриманням у поштовому відділенні є відмовою від її отримання, а тому повідомлення відповідача про час розгляду справи суд вважає належним.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 19 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишено без руху.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 28 травня 2019 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно із ст.178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.

Станом на день ухвалення рішення у справі відповідач своїм правом не скористався, відзив на позову заяву не подав.

Згідно із ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, який наполягав на ухваленні саме заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки.

Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Встановлено, що позивачка є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 19.12.2017, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ю.Я.Ганчук, реєстровий номер 2841 (а.с.8).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири від 19.12.2017, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ю.Я.Ганчук, реєстровий номер 2841 (а.с.9).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 3083308 від 24.04.2019 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.14).

Згідно довідки Житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний» № 10 від 15.05.2019 вбачається, що з січня 2015 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані, постійно проживають та сплачують комунальні послуги дві особи ОСОБА_3 , 1938 р.н. та ОСОБА_1 , 1995 р.н. (а.с.16).

Згідно листа Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції у м.Києві від 30.04.2018 № К-103/125/12/01-2018 вбачається, що зі служби 102 надходили повідомлення та ІІПС «Армор» за адресою: АДРЕСА_2 зафіксовано неодноразові повідомлення, а саме: 11.02.2018, 16.02.2018, 26.02.2018, 26.02.2018, 07.03.2018, 07.03.2018, 25.03.2018, 25.03.2018, 25.03.2018 (а.с.23-24).

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частинами першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З матеріалів справи вбачається, що право власності на спірну квартиру позивачем набуто правомірно, її право власності оформлено та зареєстровано у встановленому законом порядку, ніким не оспорено.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Реалізуючи право на житло, людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону.

Відповідно до законодавства, таке право виникає у власника житла, членів його сім`ї, орендаря житла, членів його сім`ї.

З точки зору ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Якщо особа, яка не є членом сім`ї власника, не погоджується на добровільне зняття з реєстрації місця проживання, власник житлового приміщення може звернутись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації та документами, які підтверджують, що саме він є власником житлового приміщення.

Це підтверджується і правовою позицією Верховного суду України у справі № 6-709цс16, в якій зазначається, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Виходячи з викладеного вище, припинення права користування житлом у колишнього власника, таке право втратили і члени його сім`ї, оскільки право користуватися житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло.

Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої нею суми судового збору при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 41,47 Конституції України, ст.ст. 9,64,65,156 ЖК України, ст.ст. 15,16,317,319,328,383,391 ЦК України, ст.ст. 4,5,12,13,76-82,141,259,263- 265,268,273,280-284 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , ІН невідомий) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , ІН НОМЕР_1 ) 768,40 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.А. Усатова