Справа №173/2977/19
Провадження №2/173/249/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

За участю: представника позивача адвоката Романовської Т.М.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області про визнання права на земельну частку (пай)

В С Т А Н О В И В :

10.12.2019 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом про визнання права на земельну ділянку (пай) до відповідача Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області

11.12.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 13.02.2020 року.

13.02.2020 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до участі в розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучене Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області . Справа призначена до розгляду на 27.03.2020 року

27.03.2020 року закінчене підготовче судове засідання справа призначена до судового розгляду на 26.05.2020 року.

26.05.2020 року в судовому засіданні оголошена перерва до 04.08.2020 року.

04.08.2020 року розгляд справи відкладений до 29.09.2020 року за клопотанням представника позивача

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст.. 43, 44, 49 ЦПК України.

29.09.2020 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати за ним право на земельну частку (пай), на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, як колишньому членові Відкритого акціонерного товариства «Племзавод Любомирівка».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: в період з 19 лютого 2002 року по 31 грудня 2007 року вона була членом ВАТ «Племзавод Любомирівка» Дніпропетровської області.

На даний час постало питання про отримання належної їй частки (паю), як колишньому члену ВАТ «Племзавод Любомирівка» та почала збирати документи.

03.12.2019 року відділ у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області надав відповідь за запит адвоката про те, що вона не значиться у списку працюючих членів та пенсіонерів з їх числа ВАТ «Племзавод Любомирівка», які мають право на земельну частку (пай), який є складовою технічної документації по приватизації земель ВАТ «Племзавод Любомирівка» на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району 2004 року. Розпаювання земель ВАТ «Племзавод Любомирівка» відбулось згідно п.8 ст. 10 Перехідних положень Земельного кодексу України.

Таким чином вона набула право на отримання земельної частки (паю), але її помилково не внесли до списку осіб, що мають право на отримання земельної частки (паю) , що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просив їх задовольнити, давши пояснення, фактично установлені матеріалами справи.

Представник відповідача Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області до судового засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору представник Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог,заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

З наданої позивачем трудової книжки НОМЕР_1 судом встановлено, що позивач з 19.02.2002 року була прийнята в ВАТ «Племзавод «Любомирівка» бригадиром бригади КРС № 2 та працювала до 31.12.2007 року.

Згідно наданої позивачем архівної довідки встановлено, що в документах ВАТ «Племзавод «Любомирівка» є відомості про ОСОБА_1 в книгах про нарахування заробітної плати працівникам в 2002-2007 роках, які відповідають записам в трудовій книжці позивачки.

Також судом встановлено, що передача земельних ділянок у власність в розмірі земельної частки (паю) та видача державних актів на право власності на землю громадянам членам ВАТ «Племзавод «Любомирівка» відбулось у 2004 році, згідно розпорядження Верхньодніпровської районної державної адміністрації № 366-р від 30.09.2004 року, що підтверджується повідомленням відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 - Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Як вбачається з повідомлення відділу у Верхньодніпровському районі ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області від 03.12.2019 року № 29-4-0.20-252/103-19 позивач не значиться у списку працюючих членів та пенсіонерів з їх числа ВАТ «Племзавод Любомирівка», які мають право на земельну частку (пай), який є складовою технічної документації по приватизації земель ВАТ «Племзавод Любомирівка» на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району 2004 року

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права.

З наданих суду документів встановлено, що на час видачі ВАТ «Племзавод «Любомирівка» технічної документації по приватизації земель позивачка була членом даного господарства, що підтверджується даними трудової книжки, виданої на ім`я позивачки . А звільнення позивачки відбулось лише в грудні 2007 року

Оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що членство позивачки у ВАТ «Племзавод «Любомирівка» в період з 2002 року по 2007 рік знайшло своє підтвердження, наданими позивачем доказами, а саме записами в трудовій книжці , яка містить найменування господарства, його печатку, підпис керівника.

Відповідно до ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України № 2 від 19.03.2010 року), сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розділу Х "Перехідних положень"Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку(пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) зокрема мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку(пай).

Згідно із ч. 9 ст. 5 ЗК України (1990р.) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому ч. 6, ч. 7 ст. 6 цього Кодексу.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10.07.2018 року № 2498-VIII, який набрав чинності 01.01.2019 року, землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Аналізуючи досліджені докази, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою права на земельну частку (пай), тобто для задоволення позовних вимог.

Оскільки на підставі зібраних у справі доказів судом встановлено, що позивачка працювала та була членом ВАТ «Племзавод «Любомирівка», однак при паюванні земель сільськогосподарського підприємства помилково не була включена у список осіб на отримання земельної частки (паю). Саме факт членства позивача у ВАТ «Племзавод «Любомирівка», є правовою підставою для визначення права позивачки на земельну частку (пай), оскільки необхідною умовою для отримання земельної частки (паю) є членство в акціонерному товаристві, а невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного акціонерного товариства на час передачі у власність землі, не може позбавити її права на земельну частку (пай).

Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Судом встановлено, що позивач не пропустив строк звернення до суду через те, що дізналася про свої порушені права лише у 2019 році, а тому порушене право підлягає захисту .

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, мотивованими, а тому за позивачем слід визнати право на земельну частку (пай), в розмірі 7.1728 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованої на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області як колишньому члену відкритого Акціонерного товариства «Племзавод «Любомирівка».

Понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп., суд вважає за можливе покласти на позивача, оскільки не вини відповідача у порушенні прав позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 , ЦПК України , суд - ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області про визнання права на земельну частку (пай) - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 , право на земельну частку (пай), в розмірі 7.1728 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованої на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області як колишньому члену Відкритого Акціонерного товариства «Племзавод «Любомирівка».

Витрати по сплаті судового збору в сумі 768.40 грн., покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 09.10.2020 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 09.10.2020 року

Дата набрання законної сили: 10.11.2020 року