Справа № 461/4467/18 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/3059/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Крайник Н.П., Шеремети Н.О.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: ОСОБА_1 ., ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 12 серпня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання договорів купівлі-продажу недійсними,

в с т а н о в и л а:

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати недійсними:

договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 15.11.2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Цибко Т.Б. за реєстровим №1952;

договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий №:01:007:0004) по АДРЕСА_1 , укладений 18.11.2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Цибко Т.Б. за реєстровим №1997;

договір купівлі-продажу транспортного засобу марки TOYOTA модель LAND CRUISER PRADO, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з.НОМЕР_3 ( НОМЕР_2 ), укладений 22.12.2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Як на підставу недійсності оспорюваних договорів позивач посилався на те, що договори були укладені під час чинних заборон на відчуження вказаного майна з метою уникнення відповідальності чоловіка ОСОБА_6 - ОСОБА_8 по боргових зобов`язаннях перед ним (позивачем).

08.07.2019 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій просив забезпечити позов, шляхом накладення арешту на вказані вище житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 та транспортний засіб (автомобіль) марки TOYOTA модель LAND CRUISER PRADO, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1 , 2008 року випуску, та передачі транспортного засобу на зберігання Західній міжрегіональній філії Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси», як незаінтересованій особі.

Свої вимоги за заявою позивач обґрунтовує тим, що майно, на яке він просить накласти арешт, є предметом даного спору і належить відповідачам, які як власники можуть вільно його відчужити, що суттєво ускладнить виконання майбутнього можливого рішення суду або зробить взагалі неможливим його виконання та не сприятиме ефективному захисту або поновленню порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, що, в свою чергу, призведе до нівелювання функції судового рішення, як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 12 серпня 2019 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 , та на транспортний засіб (автомобіль) марки TOYOTA модель LAND CRUISER PRADO, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1 , 2008 року випуску.

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила третя особа - ОСОБА_4 , просить її скасувати з підстав порушення норм процесуального права.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд, всупереч вимогам ЦПК України, практики Верховного Суду, не обґрунтував, яким чином невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачам у справі і є предметом спору, може утруднити виконання рішення щодо заявлених позовних вимог.

Звертає увагу, що у своєму позові позивач просив визнати недійсними договори купівлі-продажу без застосування правових наслідків недійсності правочину, а тому доводи заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або утруднить виконання судового рішення є безпідставними, оскільки у випадку задоволення позову судове рішення не підлягатиме примусовому виконанню, відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що існує загроза утруднення виконання можливого рішення суду.

Також зазначає, що позивачем не надано доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, а саме лише посилання позивача в заяві на можливість відчуження відповідачами спірного майна на користь третіх осіб без наведення належного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Водночас, не було враховано, що арешти на спірне майно вже накладено у межах виконання судових рішень про забезпечення позову в інших цивільних справах, які є чинними.

На думку апелянта, обраний позивачем вид забезпечення позову «накладення арешту на об`єкти нерухомого та рухомого майна» неспівмірний із предметом позову «про визнання недійсними договорів».

Окрім цього, апелянт зазначає, що накладення арешту на майно призводить до необґрунтованого обмеження права власників на володіння і користування цим майном, що може призвести до безпідставного заподіяння збитків та порушує конституційні принципи та принципи, закладені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В судове засідання інші учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення апелянта в підтримання апеляційної скарги, пояснення позивача на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (п.п. 4, 10) роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Враховуючи наведені вище норми процесуального закону й те, що між сторонами дійсно виник спір щодо вказаного нерухомого та рухомого майна, яке є предметом спору у даній справі, а заходи забезпечення, які просив вжити позивач ОСОБА_3 і які застосував суд в оскаржуваній ухвалі, стосуються предмету спору, відтак, є співмірними із заявленими ним вимогами, - колегія суддів доходить висновку про те, що невжиття таких заходів забезпечення істотно ускладнить або унеможливить поновлення порушених прав позивача та ефективний їх захист у випадку задоволення позовних вимог.

Таким чином, при вирішенні даного питання судом першої інстанції не допущено порушення норм процесуального закону, який його регулює, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті заявлених вимог, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 12 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 28 лютого 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.