Дата документу 19.10.2020 Справа № 331/3355/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 331/3355/19 Головуючий у 1 інстанції: Гнатик Г.В.
№ 22-ц/807/2581/20 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Полякова О.З.

Бєлки В.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про захист прав споживачів, стягнення незаконно знятих коштів, пені, інфляційних збитків та відсотків за користування чужими коштами,

ВСТАНОВИВ

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про захист прав споживачів, стягнення незаконно знятих коштів, пені, інфляційних збитків та відсотків за користування чужими коштами.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 24.08.2016 р. близько 13-15 год. у м. Одеса у ОСОБА_1 було викрадено невстановленою особою банківську картку № НОМЕР_1 . Про викрадення банківської картки ним було невідкладно (о 13-27 год.) повідомлено на гарячу лінію ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та залишено заявку на блокування картки. Згодом, на його телефон надійшло смс-повідомлення про те, що з картки знято кошти у сумі 2000,00 грн. (1000,00 грн. о 13:27:12 год. та 1000,00 грн. о 13:28:28 год.). 24.08.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського відділення поліції приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області з заявою про вчинення щодо нього злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, яке було внесено до ЄРДР та надано витяг з кримінального провадження № 0002802. Також, 26.08.2016 р., перебуваючи у м. Одеса, ОСОБА_1 звернувся з заявою до відповідача з проханням розібратися у ситуації, що склалася та повернути на його рахунок зняті у незаконний спосіб кошти у сумі 2000,00 грн., прибувши у м. Запоріжжя позивач додатково звернувся з заявою, в якій оскаржив операції здійснені з його рахунком 24.08.2016 р. Листом від 07.09.2016 р. № 24-10/2429770 відповідачем було повідомлено про відмову в поверненні незаконно знятих з рахунку коштів у сумі 2000,00 грн. Станом на дату подання позову кошти відповідачем не повернуто, жодних розпоряджень про списання або переказ з карткового рахунку грошових коштів у сумі 2000,00 грн. позивачем не надавалося, банківська картка та (або) ПІН-код до неї добровільно жодній особі не передавалися. Через невиконання обов`язку зберігання коштів, обмеження доступу сторонніх осіб до карткового рахунку, відповідач має сплатити пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання згідно п. 37.2 ст. 37 ЗУ «Про платіжні системи і переказ грошових коштів в Україні», інфляційні збитки та відсотки за користування чужими коштами.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, стягнути з відповідача загальну суму заборгованості 5087,63 грн., яка складається з: 2000,00 грн. суми незаконно знятих коштів; 2132,00 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання; 780,40 грн. інфляційних збитків; 175,23 грн. суми відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 одав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу. У відзиві зазначав, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване. З цих підстав просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.01.2015 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, шляхом підписання Договору-анкети про приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Промінвестбанк»/Загальних умов надання банківських, фінансових ті інших послуг фізичним особам та відкриття і обслуговування поточного рахунку.

05.01.2016 року банк оформив та видав ОСОБА_1 платіжну картку у непошкодженому стані, та запечатаний конверт з ПІН-кодом, що підтверджується розписою про отримання з підписом позивача.

За ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зіст.628,629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими для виконання сторонами. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до підпункту 6 пункту 4 розділу 1 Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» визначено, що платіжна операція - це дія, ініційована користувачем електронного платіжного засобу, з унесення або зняття готівки з рахунку, здійснення розрахунків у безготівковій формі з використанням цього електронного платіжного засобу та/або його реквізитів за банківськими рахунками.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІ Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року електронний платіжний засіб, за допомогою якого можна ініціювати переказ з рахунку користувача, має дозволяти ідентифікувати користувача. Ідентифікація користувача може здійснюватися за реквізитами електронного платіжного засобу, нанесеними на нього в графічному та електронному вигляді.

За пунктами 6,7 розділу ІІ Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року Банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з його умовами, тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов`язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці в банку та на офіційному сайті в мережі Інтернет, а також надати на його вимогу в паперовій або електронній формі.Договір укладається в письмовій формі.

Пунктами 1,6 розділу VI Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року визначено, що користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Згідно п.14.12 ст. 14 Закону Країни «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно із пунктом 14.16 статті 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення. Аналогічні норми містить Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року N 705 (далі - Положення). Крім того, указаним Положенням передбачено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Зі справи вбачається, що відповідно до витягу з кримінального провадження № 0002802, внесеного до ЄРДР 24.08.2016 року Шевченківським відділенням поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області, 24.08.2016 року приблизно о 14:00 год. невідомою особою в ОСОБА_1 було таємно викрадено банківську картку «Промінвестбанк», після чого з якої були зняті грошові кошти в розмірі 2000,00 грн.

26.08.2016 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Обласного відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м. Одесі, в якій зазначив, що 24.08.2016 року, приблизно о 13:15 була викрадена картка. В 13:27 подзвонив на гарячу лінію, оператор ОСОБА_2 повідомила, що картку вона заблокувала і з картки операції не здійснювались, через певний час на телефон надійшло повідомлення про зняття грошових коштів двічі. О 14:39 год. був здійснений повторний дзвінок оператору на гарячу лінію. Повідомили, що картка заблокована та все в порядку. Просив, розібратись в даній ситуації та повідомити про прийняті дії по даному питанню.

02.09.2016 року, ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про оскарження операції (що була проведена у банкоматах та Платіжних терміналах Банку/у банкоматах, платіжних терміналах або на Інтернет ресурсах інших банків), в якій вказав, що картка була викрадена 24.08.2016 року о 13 год. 20 хв.

07.09.2016 року Начальником Відділу по роботі зі скаргами Управління «Контактний центр» ПАТ «Промінвестбанк» Білику В.О. було повідомлено, що відповідно до результатів аналізу матеріалів розслідування з`ясовано, що 24.08.2016 р. з використанням його платіжної картки № НОМЕР_1 проводились дві операції (о 13:27 та о 13:28) на загальну суму 2000,00 грн. (по 1000,00 грн. кожна) в банкоматі АТ «УкрСиббанк» з коректним введенням ПІН-коду. В розмові з фахівцями банку ОСОБА_1 повідомлено, що платіжну картку було викрадено, однак на момент звернення до контактного центру банку, операції, що оскаржуються, вже були здійснені. Банк не несе відповідальності за операції, здійснені за допомогою цієї платіжної картки, до отримання такого повідомлення. Зважаючи на той факт, що кошти по оскаржуваним операціям було знято з введенням коректного ПІН-коду, який відомий тільки позивачу, повідомили про відсутність з боку банку підстав для повернення коштів у розмірі 2000,00 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_2 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надав беззаперечних доказів про те, що невідомі особи скористалися його платіжною карткою, його паролем, також не доведено, в чому виражені незаконні дії відповідача у списанні коштів з рахунку позивача.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові правильно зазначив, що 24.08.2016 року з платіжної картки № НОМЕР_1 проводились дві операції (о 13:27 год. та о 13:28 год.) на загальну суму 2000,00 грн. в банкоматі АТ «УкрСиббанк» з коректним введенням ПІН-коду. Телефонний дзвінок до оператору банку було здійснено 24.08.2016 року о 13:29:22 год. та 24.08.2016 року о 13:30:00 год. вже було заблоковано картку.

За таких обставин відповідачем було унеможливлено повернення грошових коштів позивачеві, позаяк вони не були списані на інший рахунок, а були видані з банкомату особі, яка скористалася карткою з введенням коректного ПІНкоду.

Відтак, банком виконано взяте на себе зобов`язання щодо негайного зупинення операцій використання електронного платіжного засобу у відповідності до п. 7 розділу 6 Постанови НБУ від 05.11.2014 року № 705.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2020 рокупо цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2020 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: О.З. Поляков

В.Ю.Бєлка