Справа № 219/138/20
Провадження № 2/219/1224/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Медінцевої Н.М.

за участю секретаря Петрейко А.О.

представника відповідача Кудріної Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут Донецької області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Придніпровського районного суду м. Черкаси, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державного казначейства України в Черкаській області, про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Черкаської обласної прокуратури, Придніпровського районного суду м. Черкаси, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державного казначейства України в Черкаській області, про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27.06.2017 року скасовано вирок Придніпровського районного суду міста Черкаси від 06.10.2016 року на підставі п. 2 ст. 412 КПК України, та констатовано істотне порушення кримінального процесуального закону незаконним складом суду. Судовим рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 27.06.2017 року фактично скасовано всі судові рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси, ухвалені за період з 17.12.2015 року - початку розгляду кримінального провадження № 0000027 (справа № 699/268/15-к) стосовно нього, до постановлення 06.10.2016 року вироку, яким продовжено строк тримання під вартою до скасування вироку ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27.06.2017 року.

Протягом періоду з 18.12.2015 року до 06.10.2016 року йому продовжувався строк тримання під вартою на підставі судових рішень, постановлених незаконним складом суду Придніпровського районного суду міста Черкаси.

Таким чином, судові рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.12.2015 року, 17.02.2016, 07.04.2016 року, 27.05.2016 року, 25.07.2016 року, 13.09.2016 року, 06.10.2016 року про продовження строку тримання його під вартою не відповідають вимогам ст. 370 КПК України в частині саме законності (ч. 1 ст. 370 КПК). Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, а тому підлягає відшкодуванню нанесена матеріальна і моральна шкода за період з 18.12.2015 року до 27.06.2017 року за незаконне тримання його під вартою.

Позивач знаходився піл незаконним триманням під вартою в період з 18.12.2015 року до 27.06.2017 року в загальній кількості 19 (дев`ятнадцять) місяців. Враховуючи, що позивач працює на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛОРІТ», а тому підлягає відшкодуванню втрачена заробітна плата та моральна шкода за 19 (дев`ятнадцять) місяців у розмірі мінімальної заробітної плати на день звернення з позовом про відшкодування. Мінімальна заробітна плата на день звернення складає 4 173 грн. Враховуючи, що ОСОБА_1 перебував під незаконним триманням під вартою з 18 грудня 2015 року до 27 червня 2017 року, тобто 19 (дев`ятнадцять) місяців, мінімальний розмір втраченої заробітної плати становить 79 287 грн. (19 місяців * 4 173 грн.).

Внаслідок незаконних судових рішень Придніпровського районного суду міста Черкаси позивач майже дев`ятнадцять місяців незаконно утримувався в слідчому ізоляторі міста Черкаси та Кіровоградського слідчого ізолятора, і весь цей час був позбавлений конституційного права на свободу і особисту недоторканість, що призвело до позбавлення ОСОБА_1 нормального і достойного способу життя, реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин зі знайомими йому людьми, та інших негативних наслідків, у зв`язку з чим позивачу була завдана моральна шкода.

Враховуючи, що позивач перебував під незаконним триманням під вартою з 18 грудня 2015 року до 27 червня 2017 року, тобто 19 (дев`ятнадцять) місяців, мінімальний розмір моральної шкоди становить 79 287 грн. (19 місяців * 4 173 грн.).

Керуючись принципами розумності, виваженості, справедливості та співмірності, враховуючи дев`ятнадцятимісячну тривалість незаконного тримання під вартою, що обмежувало права позивача, шляхом продовження строку тримання під вартою судовими рішеннями та вироком, ухвалені незаконним складом суду, які в подальшому були скасовані на підставі пункту 2 частини 2 статті 412 КПК України ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27 червня 2017 року, в також враховуючи характер завданих втрат, позивач визнав справедливою сатисфакцією сплату на його користь, як позивача, втраченої заробітної плати та моральної шкоди у розмірі 158 574 (сто п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот сімдесят чотири) грн., що підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання в безпірному порядку з єдиного казначейського рахунка.

Враховуючи наведене, позивач просив зобов`язати Управління Державного казначейства України у Черкаській області відшкодувати йому за рахунок коштів державного бюджету втрачену заробітну плату та моральну шкоду в сумі 158 574 (сто п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот сімдесят чотири) грн., та додатково кожний податок, який може бути нарахований на цю суму, в якості компенсації моральної шкоди, що передбачено практикою Європейського суду з прав людини.

22.01.2020 року за вх. № ЕП 328 на адресу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від ОСОБА_1 надійшла додаткова позовна заява про стягнення 179 474 грн., якою останній уточнив позовні вимоги, та просив, в зв`язку із зміною з 01 січня 2020 року розміру мінімальної заробітної плати (з 01 січня 2020 року розмір мінімальної заробітної плати встановлено 4 723 грн.), постановити судове рішення, яким зобов`язати Управління Державного казначейства України у Черкаській області відшкодувати йому за рахунок коштів державного бюджету втрачену заробітну плату та моральну шкоду за незаконне тримання під вартою за період з 18.12.2015 року до 27.06.2017 року в сумі 179 474 (сто сім`десят дев`ять тисяч чотириста сімдесят чотири) грн., та додатково кожний податок, який може бути нарахований на цю суму, в якості компенсації моральної шкоди, що передбачено практикою Європейського суду з прав людини.

10.02.2020 року за вх. № 4946 на адресу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від ОСОБА_1 надійшла відредагована позовна заява про стягнення 179 474 грн., якою останній вдруге уточнив позовні вимоги, в якій додав, що мінімальна заробітна плата на день розгляду позовної заяви судом складає 4 723 грн. (встановлено чинним законодавством України з 01 січня 2020 року).

Враховуючи, що він перебував під незаконним триманням під вартою з 18 грудня 2015 року до 27 червня 2017 року, тобто 19 місяців, мінімальний розмір втраченої заробітної слати становить 89 737 грн. (вісімдесят дев`ять тисяч сімсот тридцять сім) грн. (19 місяців * 4 723 грн. = 89 737 грн.).

Внаслідок незаконних судових рішень Придніпровського районного суду міста Черкаси позивач майже 19 (дев`ятнадцять) місяців незаконно утримувався в слідчому ізоляторі міста Черкаси та Кіровоградського слідчого ізолятора, я весь час був позбавлений конституційного права на свободу і особисту недоторканість, що призвело до позбавлення нормального і достойного способу життя, реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин зі знайомими йому людьми, та інших негативних наслідків, у зв`язку з чим ОСОБА_1 була завдана моральна шкода.

Враховуючи, що позивач перебував під незаконним триманням під вартою з 18 грудня 2015 року до 27 червня 2017 року, тобто 19 (дев`ятнадцять) місяців, мінімальний розмір моральної шкоди становить 89 737 грн. (вісімдесят дев`ять тисяч сімсот тридцять сім) грн. (19 місяців * 4 723 грн. = 89 737 грн.).

Керуючись принципами розумності, виваженості, справедливості та співмірності, враховуючи дев`ятнадцятимісячну тривалість незаконного тримання під вартою, що обмежувало права позивача, шляхом продовження строку тримання під вартою на підставі судових рішень та вироком, ухвалені незаконним складом суду, які в подальшому були скасовані ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27 червня 2017 року, на підставі пункту 2 частини 2 статті 412 КПК України, а також враховуючи характер завданих витрат, ОСОБА_1 визнав справедливою сатисфакцією сплату на йог користь, як позивача:

-втраченої заробітної плати в сумі 89 737 грн.;

-моральної шкоди у розмірі 89 737 грн., що в загальній кількості складає 179 717 (сто

сімдесят дев`ять тисяч чотириста сімдесят чотири) грн., (89 737 грн. + 89 737 грн. = 179 474 грн.), що відшкодовується державою в особі Головного Управління державного казначейства України в Черкаській області, незалежно від вини посадових і службових осіб органів прокуратури Черкаської області, Придніпровського районного суду м. Черкаси, та підлягає стягненню з єдиного казначейського рахунку Головного Управління державного казначейства України в Черкаській області коштів на його користь.

Просив зобов`язати Управління Державного казначейства України у Черкаській області відшкодувати йому за рахунок коштів державного бюджету втрачену заробітну плату та моральну шкоду в сумі 179 474 (сто сім`десят дев`ять тисяч чотириста сімдесят чотири) грн., та додатково кожний податок, який може бути нарахований на цю суму, в якості компенсації моральної шкоди, що передбачено практикою Європейського суду з прав людини.

28.02.2020 року за вх. № 7990 на адресу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від ОСОБА_1 надійшла повторно відредагована позовна заява про стягнення 179 474 грн., якою останній втретє уточнив позовні вимоги, в якій просив зобов`язати Управління Державного казначейства України у Черкаській області, незалежно від вини посадових осіб прокуратури Черкаської області та суддів Придніпровського районного суду м. Черкаси, відшкодувати йому за рахунок коштів державного бюджету втрачену заробітну плату та моральну шкоду в сумі 179 474 (сто сім`десят дев`ять тисяч чотириста сімдесят чотири) грн., та додатково кожний податок, який може бути нарахований на цю суму, в якості компенсації моральної шкоди.

01.09.2020 року за вх. № 28849 на адресу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від ОСОБА_1 надійшло доповнення до позовної заяви про стягнення 190 000 грн., якою останній в четвертий раз уточнив позовні вимоги, зазначивши, що, оскільки мінімальна заробітна плата на день розгляду позовної заяви судом складає 5 000 грн. встановлено чинним законодавством України з 01 вересня 2020 року), то, враховуючи, що він перебував під незаконним триманням під вартою з 18 грудня 2015 року до 27 червня 2017 року, тобто 19 (дев`ятнадцять) місяців, то загальна сума втраченої заробітної плати до відшкодування буде складати 95 000 (дев`яносто п`ять тисяч) грн. (19 місяців - період знаходження під незаконним триманням під вартою * на 5 000 грн. = 95 000 грн.).

Керуючись принципами розумності, виваженості, справедливості та співмірності, враховуючи дев`ятнадцятимісячну тривалість незаконного тримання під вартою, що обмежувало права позивача, шляхом продовження строку тримання під вартою на підставі судових рішень та вироком, ухвалені незаконним складом суду, які в подальшому були скасовані ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27 червня 2017 року, на підставі пункту 2 частини 2 статті 412 КПК України, а також враховуючи характер завданих витрат, ОСОБА_1 визнав справедливою сатисфакцією сплату на йог користь, як позивача:

-втраченої заробітної плати в сумі 95 000 грн.;

-моральної шкоди у розмірі 95 000 грн., що в загальній кількості складає 190 000 (сто

дев`яносто тисяч) грн., (95 000 грн. + 95 000 грн. = 190 000 грн.), що відшкодовується державою в особі Головного Управління державного казначейства України в Черкаській області, незалежно від вини посадових і службових осіб органів прокуратури Черкаської області, Придніпровського районного суду м. Черкаси, та підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання в безпірному порядку з єдиного казначейського рахунку Головного Управління державного казначейства України в Черкаській області коштів на його користь.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2020 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до прокуратури Черкаської області, Придніпровського районного суду м. Черкаси, Головного управління Державного казначейства України в Черкаській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2020 року підготовче засідання у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до прокуратури Черкаської області, Придніпровського районного суду м. Черкаси, Головного управління Державного казначейства України в Черкаській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди відкладено.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 травня 2020 року підготовче засідання у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до прокуратури Черкаської області, Придніпровського районного суду м. Черкаси, Головного управління Державного казначейства України в Черкаській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди відкладено.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 червня 2020 року залучено Головне управління Державного казначейства України в Черкаській області до участі у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до прокуратури Черкаської області, Придніпровського районного суду м. Черкаси, про стягнення матеріальної та моральної шкоди в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, закрито підготовче провадження у даній цивільній справі, справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2020 року замінено первісного відповідача - прокуратуру Черкаської області на належного відповідача - Черкаську обласну прокуратуру.

24 квітня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що Придністровський районний суд міста Черкаси як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі, та є неналежним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої громадянинові судом при винесенні незаконного рішення, адже відповідачем по зазначеній категорії справ може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя. Разом з тим вважають за необхідне зауважити, що апеляційним судом Кіровоградської області (ухвала від 27.06.2017 року) вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.10.2016 року відносно ОСОБА_1 (справа № 699/268/15-к) скасовано з призначенням нового судового розгляду Придніпровським районним судом м. Черкаси в іншому складі суду. Станом на 23.04.2020 року матеріали зазначеного кримінального провадження, із дотриманням процесуальних норм та вимог відповідно до ситуації, що склалася - перебувають на розгляді у Смілянському міськрайонному суді Черкаської області, розгляд по суті не завершено.

28 квітня 2020 року до суду надійшов відзив від Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, з якого вбачається, що останні просять відмовити у задоволені позову саме до них, оскільки як видно з позовної заяви, Головне управління жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вчиняло дій, що мали наслідком можливе завдання матеріальної та моральної шкоди, тому Головне управління не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок дій інших державних органів. Згідно п. 4 ППВСУ № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Головне управління вважає за необхідне зауважити, що позивачем не надано підтверджуючих документів щодо «позбавлення позивача нормального і достойного способу життя, реалізації своїх звичок і бажань», а також «погіршення відносин зі знайомими людьми та інших негативних наслідків», відсутні докази щодо причинно-наслідкового зв`язку, що саме його утримання в слідчому ізоляторі спричинили саме такі наслідки. Сума моральної шкоди не підтверджена жодними документами та розрахунками і визначена самостійно позивачем, виходячи з власних переконань.

08.05.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від прокуратури Черкаської області, з якого вбачається, що останні просять відмовити повністю у задоволені позову, оскільки позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної, матеріальної шкоди, та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Судові рішення, якими б визнано дії прокурора протиправними, відсутні, а інших обставин, які б свідчили про протиправну поведінку посадових або службових осіб органів прокуратури позивачем не наведено. Згідно із положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 року № 4 при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивач повинен довести: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивачем не доведено жодного із необхідних елементів цивільно-правової відповідальності, не надано обґрунтування та не мотивовано, у чому полягає протиправна дія або бездіяльність заподіювача та причинний зв`язок між протиправними діяннями та наслідками.

До судового засідання в режимі відеоконференції, призначеного на 10 год. 30 хв. 28.09.2020 року, позивач з`явився, однак, по технічним причинам не мав можливості брати участь в судовому засіданні, в зв`язку з чим надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, на позові наполягає та просить його задовольнити в повному обсязі.

До судового засідання представник відповідача - Придніпровського районного суду м. Черкаси, не прибув, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином та своєчасно, надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність.

До судового засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, не прибув, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином та своєчасно, суду надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що останній просить відмовити у задоволені позову, оскільки Головне управління жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вчиняло дій, що мали наслідком можливе завдання матеріальної та моральної шкоди, тому не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок дій інших державних органів. Оскільки в судовому порядку не було доведено невинуватість ОСОБА_1 , а тим паче не встановлено порушення його прав, Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні представник відповідача - Черкаської обласної прокуратури, по клопотанню якої було замінено первісного відповідача - прокуратуру Черкаської області на належного відповідача - Черкаську обласну прокуратуру на підставі наказу Офісу Генерального прокурора № 414 від 08.09.2020 року «Про день початку роботи обласних прокуратур» у зв`язку з проведенням заходів із реформи органів прокуратури, позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволені відмовити з тих підстав, що, дійсно, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку про порушення процедури розгляду справи незалежним та безстороннім судом, створеним відповідно до закону, що свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, водночас, апеляційним судом Кіровоградської області не встановлено факту незаконного взяття і тримання позивача під вартою. Зазначене судове рішення не є підставою, передбаченою п. 1-1 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР для відшкодування шкоди, тому саме з цих підстав просить суд відмовити у задоволені позову.

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2016 року (а. с. 15-16, 51-52) ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України, і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі:

-за ч. 1 ст. 258-3 КК України - строком 8 (вісім) років;

-за ч. 1 ст. 263 КК України - строком 3 (три) роки;

-за ч. 1 ст. 263-1 КК України - строком 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупності злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у вигляді позбавлення волі строком 9 (дев`ять) років.

Строк покарання обчислено з 05 серпня 2014 року. Зараховано ОСОБА_1 у строк відбутого покарання термін попереднього ув`язнення з 05 серпня 2014 року по 06 жовтня 2016 року у співвідношенні один день попереднього ув`язнення до двох днів позбавлення волі згідно з положеннями ч. 5 ст. 72 КК України.

До набрання вироком чинності залишено ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Черкаському СІЗО.

27 червня 2017 року (т. 1 а. с. 5-7, 41-43) ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.10.2016 року щодо ОСОБА_1 скасовано. Призначено новий судовий розгляд кримінального провадження № 0000027 щодо ОСОБА_1 у Придніпровському районному суді м. Черкаси, в іншому складі суддів. Продовжено ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 26 серпня 2017 року.

Згідно ухвал Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2015 року (а. с. 8, 44), від 17 лютого 2016 року (а. с. 9, 45), від 07 квітня 2016 року (а. с. 10, 46), від 27 травня 2016 року (а. с. 11-12, 47-48), від 25 липня 2016 року (а. с. 13, 49), від 13 вересня 2016 року (а. с. 14, 50) продовжувався строк тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою в Черкаському слідчому ізоляторі.

З під варти ОСОБА_1 звільнений 17.01.2018 року о 00:00 год. зі Смілянського ІТТ у зв`язку із задоволенням Городищенським районним судом Черкаської області відводу колегії суддів і закінченням дії ухвали апеляційного суду Черкаської області про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого. Даний факт підтверджується ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 16 січня 2018 року (т. 2 а. с. 4-5).

З листа Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 серпня 2020 року № 699/268/15-к/24974/20 (т. 2 а. с. 12) бачається, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_1 перебуває на розгляді у судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Опалинської О.П., та призначено до розгляду у підготовче засідання на 26 листопада 2020 року.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною другою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги. Вказані висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року (справа № 383/596/15).

Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

З огляду на додані до позовної заяви документи вбачається, що у даному кримінальному провадженні декілька разів визначалась підсудність, на даний час воно перебуває в Смілянському міськрайонному суді Черкаської області.

Позивач вважає незаконним тримання його під вартою з посиланням на ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 27.06.2017 року, яким скасовано вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.10.2016 року та констатовано істотне порушення кримінального процесуального закону незаконним складом суду.

За твердженням позивача вказаною ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області фактично скасовані всі судові рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси, ухвалені в період з 17.12.2015 року, початку розгляду кримінального провадження № 0000027, до розгляду апеляційних скарг та скасування вироку 27.06.2017 року, оскільки вони ухвалені незаконним складом суду.

Суд при розгляді даної справи акцентує увагу на тому, що загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Судові рішення, якими б визнано дії прокурора протиправними, відсутні, а інших обставин, які б свідчили про протиправну поведінку посадових осіб або службових осіб органів прокуратури позивачем не наведено.

Згідно з положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивач повинен довести: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивачем не доведено жодного з необхідних елементів цивільно-правової відповідальності, не надано обґрунтування та не мотивовано, у чому полягає протиправна дія або бездіяльність заподіювача та причинний зв`язок між протиправними діяннями та наслідками.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦУ України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Схожа норма міститься у Законі № 266/94-ВР, відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пункт 3 частини першої статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, з огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки позов поданий ним передчасно, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_1 перебуває на розгляді у Смілянському міськрайонному суді Черкаської області, кримінальне провадження не закрито за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Керуючись статтями ст. ст. 12, 13, 81, 82, 141, 259, 264-265, 268, 280-284, 356 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 10, 1167, 1176 ЦК України, ст. ст. 9, 55, 56, 129 Конституції України, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Законом України від 01.12.1994 року № 266/94 ВР, Пленумом Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Придніпровського районного суду м. Черкаси, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державного казначейства України в Черкаській області, про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.М. Медінцева

28.09.2020