Провадження № 2/344/1351/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , законним представником якого є ОСОБА_4 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 , законним представником якого є ОСОБА_4 (надалі - «Відповідач»), про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, кошти в сумі 2 298,84 грн., грошові кошти на відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 50 000,00 грн., а всього стягнути грошових коштів на загальну суму 52 298,84 грн.; у разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_3 майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди, відшкодування шкоди в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі покласти на матір ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представником Позивача подано до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій він позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Зокрема, як зазначено Позивачем в позовній заяві, 03.06.2018 року, рухаючись разом із малолітньою донькою на нерегульованому пішохідному переході, дружина Позивача з дитиною стали потерпілими в дорожньо-транспортній пригоді за участі неповнолітнього ОСОБА_3 , який, керуючи скутером, здійснив на них наїзд, внаслідок якого ОСОБА_2 та ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження та були доставлені в лікувальний заклад. Вказаними діями Позивачу, як батьку дитини, було завдано матеріальної шкоди в сумі 2 298,84 грн. (витрати на придбання медикаментів). Крім того, дитині було завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних та фізичних стражданнях, які позначили негативні зміни у житті (щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади емоційні та тілесні спогади при згадування, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту тощо), і яку Позивач оцінює розміром у 50 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач в позовній заяві також посилався на наявність постанови слідчого про закриття кримінального провадження, яким малолітнього ОСОБА_3 фактично визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху України, що призвело до наїзду керованого ним скутера і травмування на пішохідному переході малолітньої дитини.

Законним представником Відповідача - ОСОБА_4 (матір`ю), - подано відзив на позов, в якому вона заперечила проти позовних вимог в повному обсязі та просила відмовити в їх задоволенні.

Зокрема, заперечуючи проти позову, Відповідач у відзиві на позов покликається на необґрунтованість розміру заявленої до відшкодування матеріальної шкоди, оскільки Позивачем надані чеки на придбання медикаментів, які не прописувалися лікарем для лікування дитини Позивача.

В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. Відповідач у відзиві на позов заперечувала, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, та просила відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в поданому до суду письмовому відзиві на позов.

Крім того, представник Відповідача в судовому засіданні покликалася на недоведеність Позивачем як самого факту завдання моральної шкоди, так і заявленого до відшкодування її розміру у 50 000,00 грн.

Проаналізувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

04.06.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за №10002191 за ознаками вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 286 Кримінального кодексу України.

Так, 03.06.2018 року близько 12:45 год. водій скутера марки «Honda Dio», рухаючись проїзною частиною вул. Миколайчука в м. Івано-Франківську, зі сторони вул. Івасюка, в напрямку вул. Симоненка, проявив неуважність, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка рухалася нерегульованим пішохідним переходом із своєю малолітньою дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зліва направо відносно напрямку руху скутера. Внаслідок ДТП ОСОБА_2 та ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження та були доставлені в лікувальний заклад.

Згідно Висновку експерта №358 від 19.06.2018 - 31.07.2018 року (а.с.18-19) у ОСОБА_2 виявлені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, садном та синцем потиличної ділянки, які утворилися від дії тупих предметів, які могли утворитися як при нанесенні ударів тупими предметами у вказану вище ділянку, так і при ударі цією ділянкою до таких, відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

У зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ст. 286 Кримінального кодексу України (враховуючи те, що потерпілим було завдано легкі тілесні ушкодження), Постановою старшого слідчого слідчого відділу Івано-Франківського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області від 10 серпня 2018 року про закриття кримінального провадження (а.с.12-16) було закрито кримінальне провадження №10002191 від 04.06.2018 року у зв`язку з відсутністю в діянні складу адміністративного правопорушення.

Як зазначено у вказаній постанові про закриття кримінального провадження, досудовим слідством встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини малолітнього водія скутера марки «Хонда Діо» ОСОБА_3 , який порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме:

п.2.3 б), відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.18.1, відповідно до якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Крім того, в постанові про закриття кримінального провадження від 10 серпня 2018 року зазначено про те, що в діях ОСОБА_3 наявний склад адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Відповідно до ч.3 ст. 184 КУпАП вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу, - тягне за собою накладення штрафу на батьків або осіб, які їх замінюють, від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В ході досудового розслідування законним представником ОСОБА_3 виступала його матір ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим копію постанови про закриття кримінального провадження було направлено начальнику УПП в Івано-Франківській області для притягнення матері малолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до адміністративної відповідальності.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2018 року у справі №344/14225/18, яка набрала законної сили 05.10.2018 року (а.с.17), провадження по справі відносно ОСОБА_4 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.4 ст.184 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч.5 ст.38 КУпАП.

Відповідно до частин 4-6 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи вищевикладене та положення частин 4-6 статті 82 ЦПК України, Суд звертає увагу на те, що обставини, встановлені Постановою старшого слідчого слідчого відділу Івано-Франківського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області від 10 серпня 2018 року про закриття кримінального провадження та Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2018 року у справі №344/14225/18, яка набрала законної сили 05.10.2018 року, обов`язкові для суду в даній цивільній справі про відшкодування моральної та моральної шкоди в частині, чи мали місце відповідні дії та чи вчинені вони відповідною особою.

Посилаючись на наявність вищевказаних рішень, а також на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди 03 червня 2018 року з вини неповнолітнього ОСОБА_3 малолітній доньці Позивача ОСОБА_2 (Свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 25 листопада 2011 року (а.с.10) було завдано матеріальної та моральної шкоди, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним цивільним позовом про стягнення моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн. та матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням та придбанням медикаментів в розмірі 2 298,84 грн.

Стосовно позовної вимоги про відшкодування майнової шкоди в розмірі 2 298,84 грн. Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В обґрунтування даної позовної вимоги Позивач покликалася на те, що в результаті ДТП, яке мало місце 03 червня 2018 року з вини Відповідача, його дитині було завдано тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим ним витрачались відповідні кошти, пов`язані з лікуванням даних ушкоджень.

На підтвердження даних обставин Позивачем надано суду копії касових чеків з аптечного та медичного закладів (а.с. 21-22), зі змісту яких вбачається, що ним придбавалися медикаменти на загальну суму у 2 298,84 грн.

Крім того, згідно наявного в матеріалах справи Індивідуально-психологічного обстеження психолога від 3.08.2018 року (а.с.20) дитині рекомендовано консультацію психолога з метою покращення психологічного стану.

Частинами 1-3 статті 22 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частини 1,2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частинами 1,2,5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Зі змісту Постанови старшого слідчого слідчого відділу Івано-Франківського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області від 10 серпня 2018 року про закриття кримінального провадження та Постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2018 року у справі №344/14225/18, яка набрала законної сили 05.10.2018 року, вбачається, що дорожньо-транспортна пригода 03.06.2018 року, в результаті якої малолітній доньці Позивача було завдано легких тілесних ушкоджень, сталася з вини неповнолітнього ОСОБА_3 .

Докази дії непереборної сили або умислу потерпілого при завданні доньці Позивача легких тілесних ушкоджень під час вищезазначеної ДТП в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, коштів в сумі 2 298,84 грн., оскільки зі змісту наданих суду чеків та квитанцій вбачається, що медикаменти, які придбавалися Позивачем у період незадовго після ДТП, призначені в основному для корегування психічних станів, що і було діагностовано у дитини після ДТП.

Належних доказів, які б спростовували вказані обставини, Відповідачем Суду не надано.

Стосовно позовної вимоги про стягнення відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн., Суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши доводи Позивача щодо завданої дитині моральної шкоди, форм її прояву, заявленого до відшкодування розміру завданої моральної шкоди у 50 000,00 грн., Суд звертає увагу на те, що належних доказів на підтвердження саме такого розміру завданої моральної шкоди Позивачем Суду не надано.

Так, обґрунтовуючи форми прояву завданої дитині моральної шкоди, Позивач покликався на те, що внаслідок наїзду на дитину остання перебувала у шоковому стані, пережила тяжке душевне хвилювання; її переслідували щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, емоційні реакції при пригадуванні; виявляла занижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, бажання уникати контактів, погано концентрувала увагу; страждання від фізичного болю, що виник в результаті ДТП, неможливість дитини бути фізично активною, здати іспити до музичної школи. Від струсу головного мозку дитина постійно відчуває головний біль, у неї періодично виникає блювота, вона не може перебувати на сонці.

Враховуючи зазначене, проаналізувавши доводи Позивача щодо форм прояву завданої дитині моральної шкоди, зважаючи на те, що в момент вчинення ДТП дитина разом з матір`ю перебували на нерегульованому пішохідному переході, тобто не порушували Правил дорожнього руху і мали впевненість у власній захищеності, враховуючи також ту обставину, що внаслідок вчиненої ДТП дитині було завдано відповідних тілесних ушкоджень (які, в свою чергу, пов`язані з фізичним болем, емоційним потрясінням, підвищеним психологічним хвилюванням), зважаючи на вік дитини та характерні для нього підвищені емоційні реакції на травмуючий чинник, - Суд приходить до висновку про те, що в рамках даної цивільної справи Позивачем доведено факт завдання дитині ОСОБА_2 моральної шкоди ОСОБА_3 .

Разом з тим, Суд звертає увагу на те, що в рамках даної цивільної справи доказуванню підлягає не лише факт завдання моральної шкоди та конкретних форм її прояву, а й заявлений до відшкодування розмір у 50 000,00 грн.

Доказів на підтвердження того, що розмір моральної шкоди дитині Позивача за наслідками ДТП 03 червня 2018 року, становить саме 50 000,00 грн., - Позивачем Суду не надано.

Отже, враховуючи конкретні обставини спірних правовідносин, враховуючи висновки Постанови старшого слідчого слідчого відділу Івано-Франківського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області від 10 серпня 2018 року про закриття кримінального провадження та Постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2018 року у справі №344/14225/18, яка набрала законної сили 05.10.2018 року, характер поведінки сторін після ДТП, спосіб вчинення ДТП, її наслідки, зважаючи на ступінь та характер завданих неповнолітній дитині Позивача тілесних ушкоджень, Суд вважає обґрунтованими вимоги Позивача щодо відшкодування розміру моральної шкоди у 10 000,00 грн., оскільки вважає вказаний розмір розумним, справедливим та адекватним способом відновлення порушеного немайнового права неповнолітньої дитини Позивача.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Суд також звертає увагу на те, що статтею 1179 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої неповнолітньою особою

Так, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Таким чином, за встановленим цивільним законодавством загальним правилом неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

Відтак, розмір відшкодування спричиненої Позивачу матеріальної та моральної шкоди підлягає стягненню з неповнолітнього ОСОБА_3 .

Разом з тим, у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Проаналізувавши доводи Позивача, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані докази, Суд дійшов висновку про те, що в даній цивільній справі Позивачем доведено факт спричинення матеріальної шкоди в розмірі 2298,84 грн., а також моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн., а тому позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Судові витрати слід розподілити відповідно до статті 88 ЦПК України.

Отже, враховуючи принцип пропорційності задоволених та відхилених позовних вимог, стягненню з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Позивача підлягають витрати по сплаті судового збору в розмірі 198,00 грн.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 22, 23, 1167, 1187 Цивільного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», керуючись ст.ст. 89, 263-265, 273, 280-282, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , законним представником якого є ОСОБА_4 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, кошти в сумі 2 298,84 грн.

3. Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній дитині ОСОБА_2 , кошти в сумі 10 000,00 грн.

4. У разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, відшкодування шкоди в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, покласти на його матір ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

5. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

6. Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 198,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 20 жовтня 2020 року.

Суддя Домбровська Г.В.