н/п 4-с/490/87/2020 Справа № 2-2027/10
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

25 вересня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі :

головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Дудник Г.С.,

за участі державного виконавця Щербатюка А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на бездіяльність державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), боржник ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

05 травня 2020 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» (далі скаржник, ПрАТ «СК «ВУСО») на бездіяльність державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №42949445 неправомірною.

У період з 05 травня 2020 року до 15 червня 2020 року скарга перебувала в провадженні судді Черенкової Н.П.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 червня 2020 року визначено головуючого суддю (суддю доповідача) Гуденко О.А.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2020 року справу прийнято до провадження суддею Гуденко О.А. та у зв`язку з великою завантаженістю призначено до розгляду на 10 липня 2020 року.

У зв`язку із неявкою усіх сторін розгляд справи, призначений на 10 липня 2020 року, відкладено на 25 вересня 2020 року.

Від скаржника 26 серпня 2020 року надійшли доповнення до скарги, в який він просить:

- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 42949445 від 25 червня 2020 року, яку винесено заступником начальника Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щербатюка А.І., як передчасну та незаконну;

- визнати бездіяльність державного виконавця під час виконавчого провадження неправомірною;

- зобов`язати державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щербатюка А.І. (далі державний виконавець) у виконавчому провадженні № 42949445 звернутися: до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення у зв`язку із невиконанням рішення суду боржником ОСОБА_1 та надати копію такого звернення до скаржника (стягувачу); до суду з поданням за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України до виконання ним зобов`язань перед ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та надати копію такого подання до скаржника (стягувачу);

- поновити десятиденний строк оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження № 42949445 від 25 червня 2020 року.

В обґрунтування поданої скарги ПрАТ «СК «ВУСО» вказує на те, що державним виконавцем в порушення приписів Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII та Інструкції з організації примусового виконання рішень протягом шести років рішення Центрального районного суду м. Миколаєва у справі №784/1220/13 про зобов`язання ОСОБА_1 повернути ПрАТ «СК «ВУСО» 49 430,18 грн не виконано. Державним виконавцем проігноровано звернення ПрАТ «СК «ВУСО» з проханням звернутися до органів досудового розслідування з повідомлення про невиконання рішення суду та звернення до суду з поданням про заборону виїзду боржнику за межі України. З огляду на зазначене скаржник вважає постанову державного виконавця від 25 червня 2020 року № 42949445 передчасною та незакнною.

Також скаржник зазначив, що в порушення вимог частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII постанова про закінчення скаржнику направлена лише 05 серпня 2020 року та отримано ним 10 серпня 2020 року. З огляду на що скаржник просить поновити йому строк на оскарження цієї постанови.

Від державного виконавця надійшов відзив на скаргу, в якій він зазначив, що у період з квітня 2014 року до червня 2020 року в провадженні Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало на виконанні виконавче провадження № 42949445 з виконання виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 2-ц-12/2027/10, виданого 28 серпня 2013 року. З 16 квітня 2014 року до 02 травня 2019 року вказане виконавче провадження перебувало на виконанні державного виконавця Бутенко А.В., постановою від 02 травня 2019 року виконавче провадження прийнято до виконання заступником Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Щербатюком А.І.

За період перебування виконавчого провадження № 42949445 на виконанні державними виконавцями вчинялися такі дії: 25 січня 2016 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору та направлення її копії сторонам; 25 січня 2016 року винесено постанову про стягнення з боржника витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій; 05 квітня 2016 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; 05 квітня 2016 року здійснено вихід за адресою місця проживання боржника (зазначеній у виконавчому документі), про що складено відповідний акт; 08 листопада 2016 року винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника; 10 листопада 2016 року здійснено запит до відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Миколаївській області, на який отримано відповідь про те, що боржник ОСОБА_1 виписаний 04 січня 2016 року в м. Одеса; 02 травня 2019 року виконавче провадження прийнято до виконання державним виконавцем Щербатюком А.І., копія цієї постанови направлена сторонам; 21 квітня 2020 року надійшла заява стягувача про те, що рішення суду у встановлений Законом України «Про виконавче провадження» не виконано, про що складено відповідний акт.

Надалі 07 травня 2020 року винесено постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1700,00 грн. Однак, рішення суду не було виконано боржником. У зв`язку із цим 25 травня 2020 року складено акт про невиконання боржником рішення суду та постановою від цього ж числа накладено на нього штраф у розмірі 3400 грн (у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Оскільки боржник все одно не виконав рішення суду, 24 червня 2020 року державним виконавцем відповідно до пункту 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» направлено до органу досудового розслідування, а саме до Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, передбаченого статтею 382 КК України.

З огляду на приписи частини 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рішення Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 2-ц-12/2027/10 не може бути виконане без участі боржника, 25 червня 2020 року державним виконавцем відповідно до пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження.

Враховуючи зазначене, державний виконавець вважає, що він діяв в межах своєї компетенції та відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». На його думку, відсутні підстави для визнання його дій неправомірними.

У судове засідання 25 вересня 2020 року з`явився державний виконавець. Скаржник не з`явився, надавши суду заяву з проханням проводити розгляду справи без участі його представника.

Про дату та час слухання справи боржник був повідомлений шляхом направлення поштової кореспонденції за останньою відомою суду адресою його проживання та відповідно до частини 1 статті 131 ЦПК України вважається повідомленою належним чином.

Боржник у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, будь-яких пояснень по суті скарги суду не надав.

Відповідно до частини 2 статті 450 ЦПК України неявка стягувача та боржника які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У судовому засіданні державний виконавець проти поданої скарги заперечив, вказавши на відсутність його бездіяльності щодо виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 784/1220/13. Державний виконавець зазначив що ним вчинено всі необхідні дії для виконання вказаного судового рішення, однак у зв`язку із відсутністю боржника виконати його не вдалося, тому постановою від 25 червня 2020 року виконавче провадження № 42949445 закінчено.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши письмові матеріали справи та заслухавши державного виконавця, судом встановлене таке.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2010 року у справі № ц-12-2027/10 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ЗАТ Страхова компанія «ВУСО», третя особа ПрАТ «Перший Український міжнародний банк» про стягнення сум страхового відшкодування.

За результатами апеляційного провадження рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 09 грудня 2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2010 року у справі № ц-12-2027/10 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто із ЗАТ Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 72700 грн 98 коп страхового відшкодування та 8003 грн 08 коп. пені, шляхом перерахування вказаних сум ПрАТ «Перший Український міжнародний банк» за кредитним договором № 6899153 від 19 вересня 2008 року.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ПрАТ Страхова компанія «ВУСО» подала касаційну скаргу, яка ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2011 року частково задоволена. Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 19 грудня 2010 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 07 грудня 2011 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2010 року у справі № ц-12-2027/10 скасовано та постановлено нове рішення, яким частково задоволено позовні вимоги. Стягнуто з ПрАТ Страхової компанії «ВУСО» на користь ОСОБА_1 28 172 грн 58 коп. в рахунок страхового відшкодування та 3101 грн 30 коп. в рахунок пені, 240 грн в рахунок відшкодування витрат на інформаційно технічне забезпечення, а всього стягнуто 31 503 грн 88 коп. Також вирішено питання про розподіл судових витрат.

Надалі ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2012 року частково задоволено заяву ПрАТ Страхова компанія «ВУСО» про поворот виконання рішення.

Зобов`язано ПрАТ «Перший Український міжнародний банк» повернути приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ВУСО» 49430 (сорок дев`ять тисяч чотириста тридцять) грн 18 коп. сплачених на виконання рішення апеляційного суду Миколаївської області по справі № 22 ц-7944/10 від 09 грудня 2010 року про стягнення з ПрАТ СК «ВУСО» на користь ОСОБА_2 72700 грн. 98 коп. страхового відшкодування та 8003 грн 08 коп. пені, шляхом перерахування цих сум публічному акціонерному товариству «Перший Український міжнародний банк» за кредитним договором № 6899153 від 19 вересня 2008 року.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 02 квітня 2013 року задоволено апеляційну скаргу ПрАТ «Перший Український міжнародний банк», ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2012 року скасовано та постановлено нову ухвалу. Заяву ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» про поворот виконання рішення апеляційного суду Миколаївської області від 09 грудня 2010 року задовольнити. Зобов`язати ОСОБА_1 повернути ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» 49 430 грн 18 коп. безпідставно стягнутих за рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 09 грудня 2010 року.

Зазначена ухвала суду апеляційної інстанції набрала законної сили та звернута до примусового виконання.

Постановою головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Чигирик І.Г. від 16 квітня 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа у справі № 2-ц-12/2027/10, Центральним районний судом м. Миколаєва 28 серпня 2013 року.

Ухвалою Центрального районного суд м. Миколаєва від 26 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні заяви ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2015 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Постановами державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Бутенко А.В. від 25 січня 2016 року на боржника ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у сумі 4943,01 грн. та стягнуто з нього витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій у сумі 204,70 грн.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2016 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про обґрунтованість скарги суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Під час здійснення виконавчого провадження № 42949445 (у період з 16 квітня 2014 року до 25 червня 2020 року) порядок примусового виконання судових рішень регулювалося Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (втратив чинність, далі Закон № 606-XIV), Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року № 489/20802 (далі Інструкція № 512/5).

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових

осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Аналогічні норми містить і стаття 1 Закону № 1404-VIII.

За змістом статтей 11 Закону № 606-XIV та 18 Закону № 1404-VIII державний виконавець/виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Під час розгляду справи судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та поясненнями державного виконавця, що виконавче провадження № 42949445 здійснювалося державними виконавцями у період з 16 квітня 2014 року до 25 червня 2020 року (з 16 квітня 2014 року до 02 травня 2019 року ОСОБА_3 , з 02 травня 2019 року до 25 червня 2020 року ОСОБА_4 ).

З наявних у матеріалах справи доказів слідує, що починаючи з 16 квітня 2014 року (відкриття виконавчого провадження) до 25 січня 2016 року (стягнення з боржника судового збору), тобто протягом 1 року та 9 місяців державним виконавцем Бутенко А.В. не було вчинено будь-яких дій щодо примусового виконання виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва № 2-ц-12/2027/10, виданого 28 серпня 2013 року.

Надалі постановами від 25 січня 2016 року з боржника ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 4943,01 грн та витрати, пов`язані з організацією та проведення виконавчих дій 204,70 грн.

Постановою від 05 квітня 2016 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та того ж дня складено акт державного виконавця про те, що боржником двері не відкрито, а виклик державного виконавця залишено йому у дверях. Копії зазначених документів наявні в матеріалах справи.

Частиною 1 статті 68 Закону № 1404-VIII (в редакції станом на 02 червня 2016 року) визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина 3 статті 68 Закону №1404-VIII в редакції станом на 02 червня 2016 року).

На виконання зазначених норм державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Бутенко А.В. винесено постанову від 08 листопада 2016 року.

Цією постановою державним виконавцем Бутенко А.В. звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 , що отримуються ним у Військовій прокуратурі Південного регіону України. Військову прокуратуру Південного регіону України зобов`язано: проводити утримання заробітної плати (доходу), що належить до виплати боржнику після відрахування та утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 20% всіх видів заробітку до погашення заборгованості в сумі 54 477,89 грн та зазначено реквізити за якими слід здійснювати перерахування коштів. У пункті 4 цієї постанови вказано про необхідність направлення її копії до Військової прокуратури Південного регіону.

Однак, державним виконавцем Бутенко А.В. не була виконана вимога частини 3 статті 68 Закону № 1404-VIII та пункт 4 своєї ж постанови від 08 листопада 2016 року щодо надсилання її копії на виконання до Військової прокуратури Південного регіону України. Будь-яких доказів щодо направлення постанови державного виконавця від 08 листопада 2016 року на виконання до Військової прокуратури Південного регіону суду не надано.

За таких обставин суд дійшов висновку, що сам факт винесення державним виконавцем постанови від 08 листопада 2016 року, без направлення її за місцем роботи боржника, не може вважатися проведенням виконавчих дій в розумінні Закону № 1404-VIII.

Надалі 10 листопада 2016 року державний виконавець Бутенко А.В. направила до Відділу адресно-довідкової роботи УДМС в Миколаївській області запит про надання інформації про реєстрацію місця проживання та інших персональних даних, що містяться в реєстрі територіальної громади/ Єдиному державному демографічному реєстрі стосовно ОСОБА_1 1980 року народження, копія якого наявна в матеріалах справи.

У даному запиті відомою адресою боржника вказано: АДРЕСА_1 . У відповідь на цей запит повідомлено, що ОСОБА_1 із зазначеної адреси 04 січня 2016 року виписаний до м. Одеси.

Надалі постановою від 02 травня 2019 року виконавче провадження № 42949445 прийнято до виконання державним виконавцем Щербатюком А.І.

За результатами огляду у судовому засіданні виконавчого провадження № 42949445 судом встановлено таке.

Після прийняття до виконання виконавчого провадження державний виконавець Щербатюк А.І. повторно направив запит до Відділу адресно-довідкової роботи УДМС в Миколаївській області, в якому адреса боржника вказана: м. Миколаїв, вул. Паризької Комуни, 51, тоді як адресою місця проживання боржника, зазначеною у виконавчому листі, є: АДРЕСА_2 .

З огляду на вище викладене суд дійшов висновку, що державний виконавець Щербатюк А.І. вказав у запиті невірну адресу місця проживання ОСОБА_1 та проігнорував інформацію про те, що боржник був виписаний до м. Одеси.

Будь-який дій щодо з`ясування місця проживання боржника ОСОБА_1 в м. Одесі державним виконавцем Щербатюком А.І. вчинено не було.

Крім того, державний виконавець Щербатюк А.І. здійснив направлення запиту до органів Державної фіскальної служби з метою з`ясування наявності у боржника доходів, зазначивши при цьому невірний ідентифікаційний номер ОСОБА_1 .

Як пояснив у судовому засідання державний виконавець Щербатюк А.І. зазначена ситуація склалася внаслідок технічної помилки з огляду на його велику завантаженість в роботі.

Суд окремо звертає увагу, що державний виконавець Щербатюк А.І. під час здійснення виконавчого провадження № 42949445 не звернув уваги на наявну у його матеріалах копії декларації особи, у повноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданої боржником ОСОБА_1 , яка містить інформацію про доходи боржника.

Надалі державний виконавець Щербатюк А.І. виніс постанови від 07 травня 2020 року, від 25 травня 2020 року про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу за невиконання рішення суду у сумі 1700 грн та 3400 грн.

24 червня 2020 року державним виконавцем Щербатюком А.І. до Заводського відділу поліції ГУ ПН в Миколаївській області направлено повідомлення про вчинення боржником ОСОБА_1 кримінального правопорушення.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що державним виконавцем Щербатюком А.І. не було вжито заходів для примусового виконання виконавчого листа, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва у справі № 2-ц-12/2027/10, виданого 28 серпня 2013 року, передбачених Законом № 1404-VIII.

При цьому винесення державним виконавцем Щербатюком А.І. постанов про накладення на боржника штрафів за невиконання рішення суду, направлення повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, на думку суду, у даному випадку не може вважатися вжиття заходів для примусового виконання виконавчого листа в розумінні Закону № 1404-VIII.

Такі дії, хоч і передбачені Законом № 1404-VIII, однак зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини (відсутність у державного виконавця адреси проживання/перебування боржника), самі по собі не можуть сприяти реальному виконанню рішення Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 2-ц-12/2027/10, а саме зобов`язанню ОСОБА_1 повернути ПрАТ «СК «ВУСО» 49 430 грн 18 коп. безпідставно стягнутих за рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 09 грудня 2010 року.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що скарга в частині визнання бездіяльності державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (с. Одеса) під час примусового виконання виконавчого листа № 2-ц-12/2027/10, виданого 28 серпня 2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва у ВП № 42949445 є обґрунтованою та підлягає задоволенню. У даному випадку державним виконавцем допущено протиправну бездіяльність щодо виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 2-ц-12/2027/10.

Вимоги скарги щодо зобов`язання державного виконавця Щербатюка А.І. звернутися до органів досудового розслідування з повідомлення про вчинення кримінального правопорушення у зв`язку з невиконанням рішення суду боржником ОСОБА_1 та надати копію такого звернення скаржнику задоволенню не підлягають.

Як встановлено під час розгляду даної скарги державний виконавець Щербатюк А.І. 24 серпня 2020 року направив таке повідомлення до Заводського відділу поліції ГУ ПН в Миколаївській області. Відповідно до частини 1 статті 19 Закону № 1404-VIII скаржник, як сторона виконавчого провадження, має право ознайомитися з цим повідомлення та зробити його копію.

Що стосується вимог скарги про зобов`язання державного виконавця звернутися до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України до виконання ним зобов`язань перед ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та надання копії такого запиту скаржнику, суд зазначає таке.

Пунктом 19 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VIII у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Як встановлено судом під час розгляду даної скарги під час здійснення виконавчого провадження № 42949445 державним виконавцем не було встановлено місце проживання/перебування боржника ОСОБА_1 , що унеможливило вручення йому постанов та інших документів, які виносились державним виконавцем у цьому виконавчому провадженні.

Відтак, боржник не був належним чином повідомлений про необхідність виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 2-ц-12/2027/10, тому зобов`язання державного виконавця вжити заходів щодо звернення до суду з заявою про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника є передчасними. Такі вимоги скарги задоволенню не підлягають.

Оскільки за результатами розгляду даної скарги суд дійшов висновку про те, що державним виконавцем не було вжито заходів з примусового виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 2-ц-12/2027/10 постанова про закінчення виконавчого провадження № 42949445 від 25 червня 2020 року є передчасною та підлягає скасуванню.

Вимоги скарги в частині скасування постанови заступника Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щербатюком А.І. про закінчення виконавчого провадження № 42949445 та зобов`язання державного виконавця поновити виконавче провадження є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Як зазначив скаржник та слідує з матеріалів оглянутого у судовому засіданні виконавчого провадження № 42949445 оскаржувана постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена 25 червня 2020 року. Копія цієї постанови отримана скаржником 10 серпня 2020 року (поштове відправлення 244). Зі скаргою на цю постанову скаржник звернувся 12 серпня 2020 року, подавши доповнення до скарги до відділення поштового зв`язку АТ Укрпошта (поштове відправлення 476).

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що строк на оскарження постанови державного виконавця від 25 червня 2020 року пропущено з поважних причин, тому підлягає поновленню відповідно до частини 3 статті 449 ЦПК України.

Частиною 1 статті 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина 2 статті 451 ЦПК України).

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що скарга ПрАТ «СК ВУСО» підлягає частковому задоволенню.

Строк звернення зі скаргою на постанову про закінчення виконавчого провадження №42949445 від 25 червня 2020 року слід поновити, бездіяльність державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) під час примусового виконання виконавчого листа № 2-ц-12/2027/10, виданого 28 серпня 2013 року Центральним районним судом м.Миколаєва у ВП № 42949445 слід визнати неправомірною.

Постанову про закінчення виконавчого провадження № 42949445 від 25 червня 2020 року, винесену заступником начальника Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щербатюком А.І., слід скасувати. Зобов`язати державного виконавця Щербатюка А.І. поновити виконавче провадження № 42949445 та вчинити усі необхідні виконавчі дії, передбачені ЗУ "Про виконавче провадження".

Керуючись ст. ст. 4,5, 12,13, 79-81, 447-452 ЦПК України, суд :

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" на бездіяльність державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - задовольнити частково.

Поновити строк ПрАТ СК "ВУСО" на звернення до суду зі скаргою на Постанову про закінчення виконавчого провадження № 42949445 від 25 червня 2020 року.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) під час примусового виконання виконавчого листа № 2-ц-12/2027/10, виданого 28.08.2013 року Центральним районним судом м.Миколаєва у ВП №42949445

Скасувати Постанову про закінчення виконавчого провадження № 42949445 від 25 червня 2020 року, винесену заступником начальника Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щербатюком Антоном Ігоровичем та зобов`язати державного виконавця поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-ц-12/2027/10, виданого 28.08.2013 року Центральним районним судом м.Миколаєва та вчинити усі необхідні виконавчі дії, передбачені ЗУ "Про виконавче провадження".

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Миколаївської апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення , а особою яка була відсутня при проголошенні ухвали протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 30 вересня 2020 року.

Суддя О.А. Гуденко