Єдиний унікальний номер судової справи: 485/1478/18
Номер провадження № 22-ц/812/18/20 Суддя-доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2019 року, ухваленого під головуванням судді - Квєтки І.А. в приміщені того ж суду о 14 годині 00 хвилин по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_1 є його батьком, з якого рішенням суду було стягнуто аліменти на його утримання у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) на його навчання, починаючи з 16 лютого 2015 року і до закінчення навчання - 30 червня 2018 року. З 01 вересня 2018 року він продовжує навчання на денному факультеті Української державної академії залізничного транспорту, окрім того також здобуває другу вищу освіту у зазначеному вищому навчальному закладі.

Посилаючись на викладене та на те, що у зв`язку з навчанням він потребує матеріальної допомоги, яку відповідач в добровільному порядку не надає, позивач просив суд стягнути з відповідача аліменти на його навчання у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) батька, щомісячно, починаючи з 19 вересня 2018 року і до припинення його навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач є повнолітнім, не працює, навчається на денному відділенні університету, а тому не має можливості працювати, потребує витрат на проживання, проїзд, харчування, а відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров`я, працює, має постійний дохід, враховано також те, що з нього стягнуто вже за рішенням суду аліменти в розмірі 1/6 частки доходу (заробітку) на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , 2002 року народження.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до Управління міністерства юстиції Російської Федерації по Нижньогородській області з апеляційною скаргою на вказане рішення суду для передачі Миколаївському апеляційному суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у відповідача на утриманні вже перебуває неповнолітній син - ОСОБА_4 , 2002 року народження, який має різні захворювання, серед яких Феномен Паркинсона Уайта , вегетосудинна дистонія змішаного типу, цереброастетичний синдром. У зв`язку з цим, відповідач здійснює оплату лікування та придбання дорогих лікарських засобів. Крім того, відповідач власного житла не має, проживає разом зі своєю матір`ю та здійснює витрати на утримання житла.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач - ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону не в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та який є повнолітнім (а.с.6).

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 серпня 2018 року з ОСОБА_1 було стягнуто на користь позивача аліменти у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача на його навчання, починаючи з 16 лютого 2015 року і до закінчення навчання - 30 червня 2018 року.

ОСОБА_2 продовжує навчання та є студентом першого курсу денного відділення магістратури факультету «Інформаційно-керуючих систем та технологій» Українського державного університету залізничного транспорту ІV рівня акредитації. Строк навчання до 31 грудня 2019 року, що підтверджується довідкою навчального закладу за №144 від 04 вересня 2018 року (а.с.9).

Крім того, згідно довідки №152 від 03.09.2018 р. ОСОБА_2 є студентом заочної форми навчання вказаного університету першого курсу магістратури економічного факультету за спеціальністю «Маркетинг» (а.с.8).

За довідкою виконавчого комітету Снігурівської міської ради №5476 від 03 вересня 2018 року, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Український державний університет залізничного транспорту розташований в м. Харькові у зв`язку із чим позивач проживає в гуртожитку №4 корп.2 даного навчального закладу вартість щомісячної оплати за проживання становить 750 грн. (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 досяг повноліття, ІНФОРМАЦІЯ_3 йому виповнилось 23 роки.

Мати позивача - ОСОБА_7 перебуває на обліку в Снігурівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Миколаївської області і отримує пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання (інвалід по зору), що підтверджується довідкою №0796/02 від 03 вересня 2018 року (а.с.7).

Батько позивача - ОСОБА_1 , працевлаштований слюсарем-ремонтником АО «УГОК» цех РМУ, отримує заробітну плату яка з його слів становить 24 000 -25 000 рублів на місяць.

З відповідача стягуються аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дитиною повноліття, про що свідчить копії резолютивної частини рішення суду РФ від 15 вересня 2016 року та виконавчого листа №2-677/2016 від 18 жовтня 2016 року (а.с.36-37).

Як зазначає сам відповідач, він свого власного житла не має, проживає в квартирі разом з матір`ю, яка є людиною похилого віку, оплачує всі витрати на утримання житлового приміщення.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Враховуючи наведені правові норми та обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідач є працездатною особою, який зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітнього сина, оскільки останній потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням у вищому навчальному закладі, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з нього аліментів.

Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини справи, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, при визначенні розміру аліментів у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, суд не звернув належної уваги на те, що окрім позивача у відповідача на утриманні є ще неповнолітній син ОСОБА_4 , 2002 року народження, який через стан свого здоров`я потребує матеріальної допомоги не тільки на утримання, але й на лікування та придбання лікарських засобів та на утримання якого з відповідача стягнуто аліменти у такому ж розмірі - 1/6 частина заробітку (доходу).

Крім того, позивачем вже отримано вищу освіту у 2018 році, наразі позов мотивований тим, що позивач продовжує навчання на бюджетній основі та отримує вже другу вищу освіту.

До того ж, як зазначає позивач він працює у державному підприємстві, яке знаходиться у м. Харкові.

Доказів на підтвердження витрат на придбання методичної навчальної та іншої літератури, матеріали справи не містять.

З урахуванням встановленого та враховуючи те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання, а також вимоги розумності і справедливості, колегія вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 19 вересня 2018 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_2 двадцяти трьох років.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України в частині розміру аліментів підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги зводяться до заперечень на позов, яким суд надав належну правову оцінку, а відтак не випливають на висновки суду щодо стягнення аліментів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2019 року в частині розміру аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 уродженця Д.Ільтебаново Учалинського району Республіки Башкортостан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , аліменти у розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) ОСОБА_1 , щомісячно, починаючи з 19 вересня 2018 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_2 двадцяти трьох років.

Рішення суду в частині судових витрат залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 26 лютого 2020 року.