КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 753/20870/18

номер провадження: 22-ц/824/6328/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.

розглянувши у цивільну справу за апеляційної скаргою представника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» - Микитюка Дениса Олександровича та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Александрова Дмитра Олександровича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 січня 2020 року у складі судді Коренюк А.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес», третя особа: ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес»), третя особа: ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 01 листопада 2016 року о 19 год 15 хв. на Набережному шосе в місті Києві сталася ДТП за участю автомобіля «Сеат», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , автомобіля «Мітсубіші», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача, автомобіля «Тойота», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 , та автомобіля «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП всі автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Вказував, що постановою Печерського районного суду міста Києва від 05 березня 2018 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2018 року, провадження стосовно ОСОБА_5 закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України. Приймаючи таке рішення, суди виходили із того, що в діях ОСОБА_5 невідповідностей вимог ПДР України не вбачалося, а дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п. 2.3 «б», 12.1, 13.1 ПДР України і знаходяться у причинному зв`язку із настанням даної ДТП, що підтверджується висновком експерта від 27 жовтня 2017 року. На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_4 , була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» згідно договору обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів серії АЕ/9891531 зі строком дії з 25 червня 2016 року по 24 червня 2017 року, розмір франшизи - 0 грн 00 коп., з лімітом майнової відповідальності - 100 000 грн 00 коп.

Зазначав, що після отримання копії постанови Печерського районного суду міста Києва від 05 березня 2018 року він 13 квітня 2018 року звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» із заявою про отримання страхового відшкодування. 03 липня 2018 року він отримав лист ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» від 06 червня 2018 року №18/06/06-19, яким йому відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі п.п.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у зв`язку з неподанням ним впродовж одного року заяви про страхове відшкодування. Вказував, що статус потерпілого він набув лише з моменту прийняття Печерським районним судом міста Києва постанови від 05 березня 2018 року, якою встановлено винуватця ДТП, а до цього часу з огляду на наявність невирішеного судового спору щодо особи, відповідальної за спричинені йому матеріальні збитки, він був неналежним суб`єктом для звернення в порядку ст.35 Закону. Тому вважає, що встановлений п.п.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону річний строк слід обраховувати з 05 березня 2018 року. Крім того вказував, що згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) потерпілій особі є обов`язком страховика. Покладання цього обов`язку на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, саме на страхову компанію покладено обов`язок щодо відшкодування потерпілому збитків.

Вказував, що він за власний рахунок відремонтував автомобіль «Мітсубіші», д.н.з. НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту якого згідно калькуляції та акту виконаних робіт станцією технічного обслуговування ФОП ОСОБА_6 від 19 липня 2017 року становить 75 000 грн 00 коп. Також зазначав, що внаслідок пошкодження автомобіля відповідачем ОСОБА_1 йому завдана моральна шкода, розмір якої з урахуванням характеру й обсягу душевних його страждань та вимушених змін в організації свого життя позивач оцінив у сумі 5 000 грн 00 коп.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просив стягнути солідарно із ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» та ОСОБА_1 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 75 000 грн 00 коп., а також стягнути із ОСОБА_1 на свою користь моральну шкоду у розмірі 5 000 грн 00 коп.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 січня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки, завдані внаслідок ДТП у межах виплати страхового відшкодування у розмірі 48 410 грн 36 коп. та судовий збір у розмірі 484 грн 11 коп., а всього 48 894 грн 47 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки у розмірі 25 589 грн 64 коп., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 970 грн 69 коп., а всього 32 560 грн 33 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» - Микитюк Д.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення страхового відшкодування, посилаючись на неповне з`ясування судом обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» із заявою про виплату страхового відшкодування лише 13 квітня 2018 року, тобто після спливу одного року з моменту заподіяння шкоди майну потерпілого, що відповідно до п.п. 37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Вказує, що зазначений строк є присіченим і поновленню не підлягає. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі 336/7752/16-ц. Однак суд першої інстанції доводи ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» відхилив та помилково послався на судову практику у справах, які не мають спільного предмету спору із даною справою, а саме, на правовий висновок, який міститься у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №619/4145/15-ц, в якій зазначено, що системний аналіз положень страхового законодавства України дає підстави вважати, що письмове повідомлення страховика про ДТП не є виключним обов`язком потерпілої сторони, а тому не може слугувати підставою для відмови у здійсненні страхової виплати. Однак в даному випадку підставою для відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування було неподання ним заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту заподіяння шкоди його майну.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Александров Д.О. просить рішення суду змінити, позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково та стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» на користь позивача матеріальні збитки, завдані внаслідок ДТП у межах виплати страхового відшкодування у розмірі 73 000 грн 36 коп. і судовий збір у розмірі 1 454 грн 80 коп., а всього 74 454 грн 90 коп. Також просить відмовити у стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 5 000 грн 00 коп. При цьому посилається на те, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» згідно договору обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів серії АЕ/9891531 зі строком дії з 25 червня 2016 року по 24 червня 2017 року, розмір франшизи - 0 грн 00 коп., з лімітом майнової відповідальності - 100 000 грн 00 коп. Вказує, що згідно звіту від 09 грудня 2016 року вартість збитку, завданого автомобілю «Мітсубіші», д.н.з. НОМЕР_2 , визначено з урахуванням ст.29 Закону, як вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, що становить 48 410 грн 36 коп. та підлягає стягненню з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес». Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц Велика Палата відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі №6-2587цс15, та дійшла висновку що відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників, а тому покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування. Тому представник ОСОБА_1 вважає, що згідно чинного законодавства позивачу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, що в межах 50 000 грн 00 коп. Однак ця сума коштів є недостатньою для страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди.

Зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідального власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Вказує, що суд першої інстанції помилково послався на правову позицію Верховного Суду України, що міститься у постанові від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс, згідно з якою потерпіла особа має абсолютне право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, шляхом пред`явлення вимоги до страховика або ж безпосередньо до особи, яка завдала шкоди, оскільки, на його думку, відшкодування шкоди винуватцем ДТП, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива за умови, якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Вважає, що володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу, якщо вона встановлена умовами договору, і втрату вартості автомобіля у разі її наявності. Звертає увагу на існування в матеріалах справи двох висновків про розмір шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Вказує, що суд прийняв до уваги один з них, надав йому перевагу, не обґрунтував чому відкинув як доказ інший висновок і судову експертизу по справі не призначив. Зазначає, що розмір завданої потерпілому шкоди у висновках відрізняється, а тому такий розмір є не доведеним.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» - Микитюка Д.О.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Александрова Д.О.

Позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу представника ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» - Микитюка Д.О. у якому зазначає, що задовольняючи позов в частині стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» на його користь матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП, у межах виплати страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач виконав обов`язки щодо повідомлення страховика заподіювача шкоди про настання страхового випадку, надав для огляду пошкоджений автомобіль, а також вчинив інші дії, передбачені законодавством України у сфері страхування. Таким чином, відмова страхової компанії у виплаті позивачу страхового відшкодування є безпідставною та необґрунтованою. Просить апеляційну скаргу представника ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Також позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Александрова Д.О., у якому зазначає, що ОСОБА_1 як заподіювач шкоди та його страховик ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» є відповідальними особами за завдані йому збитки. Однак «Страхова компанія «Юнівес» за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому законом. Разом з тим, власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку, тобто, відповідачем ОСОБА_1 . Наведене узгоджується із правовою позицією, яка міститься у постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 331/6395/18. Також вважає, що прохання в апеляційній скарзі про скасування рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди є безпідставним, оскільки представником ОСОБА_1 не зазначено в чому полягає незаконність рішення суду в цій частині.

Заслухавши доповідь судді - доповідача та перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про зупинення провадження у даній справі з таких підстав.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 травня 2020 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільну справу № 147/66/17 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 та Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) про відшкодування шкоди, з підстави наявності виключної правової проблеми і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27 травня 2020 року навела приклади, на її думку, різного застосування судом касаційної інстанції висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), а також мотивувала, що у зв`язку з неоднаковим його розумінням аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому.

Окрім того, колегія суддів обґрунтувала ознаки наявності якісного критерію виключної правової проблеми в цій справі, зокрема, вказала на необхідність вирішення того, чи втрачає потерпілий право на отримання захисту в межах позовної давності на загальних підставах шляхом пред`явлення позову про відшкодування шкоди до винуватця ДТП у разі, якщо ним втрачено право на отримання відшкодування від страховика/МТСБУ винної у ДТП особи з підстав пропуску строків, передбачених ст.37 Закону.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 08 липня 2020 року цивільна справа № 147/66/17 прийнята до розгляду.

Відповідно до приписів п.10 ч.1 ст.252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Про зупинення провадження суд постановляє ухвалу (ч.4 ст.252 ЦПК України).

Провадження у справі в такому випадку згідно п.14 ст.253 ЦПК України зупиняється до закінчення перегляду іншої справи в касаційному порядку.

Ураховуючи, що спірні правовідносини у даній справі та у справі № 147/66/17, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, є подібними і стосуються вирішення питання чи втрачає потерпілий право на отримання захисту в межах позовної давності на загальних підставах шляхом пред`явлення позову про відшкодування шкоди до винуватця ДТП у разі, якщо ним втрачено право на отримання відшкодування від страховика/МТСБУ винної у ДТП особи з підстав пропуску строків, передбачених ст. 37 Закону, що, серед іншого, також є предметом з`ясування у даній справі, Київський апеляційний суд з метою ухвалення законного і обґрунтованого рішення та дотримання однакового застосування закону дійшов висновку про необхідність зупинення апеляційного провадження у даній справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 147/66/17.

На підставі наведеного, керуючись п.10 ч.1 ст.252 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

У Х В А Л И В :

Зупинити апеляційну провадження у справі за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес», третя особа: ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою представника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» - Микитюка Дениса Олександровича та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Александрова Дмитра Олександровича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 січня 2020 року - до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 147/66/17 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, з підстави наявності виключної правової проблеми і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: