КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №755/16050/19

15 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Масловській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства «Правекс-Банк» адвоката Слостіна Андрія Геннадійовича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Катющенко В.П., у справі за позовом Акціонерного товариства «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором №855-001/07Ф від 05.06.2007 року, -

в с т а н о в и в:

01 жовтня 2019 року Акціонерне товариство «Правекс-Банк» звернулось до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором №855-001/07Ф від 05.06.2007 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що між ним та позичальником ОСОБА_1 05.06.2007 року був укладений кредитний договір № 855-001/07Ф, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 170 000 доларів США строком до 10.06.2010 року, зі сплатою 15% річних.

За період користування кредитними коштами відповідачем здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість перед банком за зазначеним кредитним договором в повному обсязі не погашена.

Згідно розрахунку загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 17.07.2019 року становить - 19 662 469,51 грн. з яких: сума заборгованості за кредитом - 4 359 329,04 грн., сума заборгованості за відсотками - 523 790,82 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 13 174 857,82 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 1 604 491,83 грн.

Загальний розмір заборгованості по сплаті нарахованої пені за обліковою ставкою НБУ та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 19.09.2019 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 1 866 331,38 грн., з яких: нараховані 3% річних - 377 793,00 грн., нарахована пеня за обліковою ставкою НБУ - 1 488 538,38 грн.

Враховуючи наведене, просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Правекс-Банк» пеню та 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України в сумі 1 866 331,38 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 27 994,97 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року відмовлено в задоволенні позову Акціонерного товариства «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором №855-001/07Ф від 05.06.2007 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 15 вересня 2020 року представник позивача Акціонерного товариства «Правекс-Банк» адвокат Слостін Андрій Геннадійович надіслав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зазначив, що ЦК України не визнає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання.

Відмовляючи у задоволенні позову банку про стягнення з відповідача пені, нарахованої за обліковою ставкою НБУ та 3% річних, нарахованих на підставі вимог ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції не врахував правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі №918/329/16 про те, що ст.625 ЦК України орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст.549 ЦК України. Висновок суду про пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних у зв`язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу є помилковим, оскільки інфляційні втрати та 3 % річних не є додатковими вимогами в розумінні ст.266 ЦК України.

Звернув увагу на те, що 3% річних та пеня за обліковою ставкою НБУ нараховані на суму боргу по тілу кредиту в розмірі 4 193 875,01 грн. (170 000 доларів США), а тому відмова суду першої інстанції у стягненні цих сум у зв`язку з пропуском строку позовної давності за вимогою про стягнення основного боргу є помилковим, оскільки проведені донарахування не є додатковими вимогами в розумінні ст.266 ЦК України. Крім того 3 % річних нараховані за 3 роки до подачі позовної заяви, а пеня розрахована за один рік, тобто, в межах строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення посилаючись на те, що приписи ст.625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, три проценти вічних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. При цьому в п.1.2 кредитного договору передбачено сплату процентів в розмірі 15% річних. Вимога про стягнення пені за обліковою ставкою НБУ також є безпідставною, оскільки позовна давність пропущена до основної вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, тому й до додаткової вимоги також сплила позовна давність.

У судовому засіданні представник позивача Акціонерного товариства «Правекс-Банк» адвокат Радченко Вікторія Юріївна повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Ружанський Леонід Володимирович в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 червня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 855-001/07Ф, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредитну лінію в іноземній валюті для споживчих цілей, а також з метою оплати страхових платежів згідно договорів страхування заставного майна, укладення яких здійснюється на основі і з урахуванням вимог п. 6.1.11. даного договору, згідно наступного графіку зменшення ліміту кредитування: з 05 червня 2007 року - по 10 червня 2008 року - 170 000 доларів США; з 10 червня 2008 року по - 10 липня 2008 року - 163 000 доларів США; з 10 липня 2008 року - по 10 серпня 2008 року - 156 000 доларів США; з 10 серпня 2008 року по 10 вересня 2008 року - 149 000 доларів США; з 10 вересня 2008 року - по 10 жовтня 2008 року - 142 000 доларів США; з 10 жовтня 2008 року - по 10 листопада 2008 року - 135 000 доларів США; з 10 листопада 2008 року - по 10 грудня 2008 року - 128 000 доларів США; з 10 грудня 2008 року - по 10 січня 2009 року - 121 000 доларів США; з 10 січня 2009 року - по 10 лютого 2009 року - 114 000 доларів США; з 10 лютого 2009 року - по 10 березня 2009 року - 107 000 доларів США; з 10 березня 2009 року - по 10 квітня 2009 року - 100 000 доларів США; з 10 квітня 2009 року - по 10 травня 2009 року - 93 000 доларів США; з 10 травня 2009 року - по 10 червня 2009 - 86 000 доларів США; з 10 червня 2009 року - по 10 липня 2009 року - 79 000 доларів США; з 10 липня 2009 року - по 10 серпня 2009 року -72 000 доларів США; з 10 серпня 2009 року - по 10 вересня 2009 року - 65 000 доларів США; з 10 вересня 2009 року - по 10 жовтня 2009 року - 58 000 доларів США; з 10 жовтня 2009 року - по 10 листопада 2009 року - 51 000 доларів США; з 10 листопада 2009 року - по 10 грудня 2009 року - 44 000 доларів США; з 10 грудня 2009 року - по 10 січня 2010 року - 37 000 доларів США; з 10 січня 2010 року - по 10 лютого 2010 року - 30 000 доларів США; з 10 лютого 2010 року - по 10 березня 2010 року - 23 000 доларів США; з 10 березня 2010 року - по 10 квітня 2010 року - 16 000 доларів США; з 10 квітня 2010 року - по 10 травня 2010 року - 9 000 доларів США; з 10 травня 2010 року - по 05 червня 2010 року - 2 000 доларів США.

Відповідно до вимог п. 1.2. розділу 1 договору, кредит надається позичальнику строком з 05 червня 2007 року до 05 червня 2010 року, зі сплатою 15% відсотків річних.

Згідно з п.п. 4.2. розділу 4 договору, відсотки за користування кредитом, що нараховуються згідно вказаного у п. 1.2. кредитного договору порядку, підлягають сплаті позичальником щомісячно (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) в строк до «10» числа місяця включно, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в момент повернення кредиту, вказаний в п. 1.2. даного договору.

Згідно із умовами п. 9.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту або погашення чергової частини кредиту згідно графіку зменшення ліміту кредитування та/або внесення відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню за кожний день прострочки в розмірі подвійної відсоткової ставки, вказаної в п. 1.2 даного договору, від суми заборгованості за весь період прострочки.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/22440/14-ц від 12 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 липня 2015 року в позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/14424/18 від 11 грудня 2018 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії - відмовлено.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 855-001/07Ф від 05.06.2007 року вбачається, що загальна заборгованість станом на 17.07.2019 року становить 766 773,92 доларів США, та складається із: кредиту - 170 000,00 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту -513 777,65 доларів США, відсотків - 20 426,18 доларів США, пені за несвоєчасне погашення відсотків -62 570,09 доларів США.

Відповідно до розрахунку пені за обліковою ставкою НБУ та 3% річних за користуванням кредитом за період з 18.09.2016 - 19.09.2019 року нараховано 3% річних в сумі 377 793,00 грн. та за період з 18.09.2018 року по 19.09.2019 року нараховано пеню за обліковою ставкою НБУ в розмірі 1 488 538,38 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, АТ «Правекс-Банк» посилалося на те, що зобов`язання за кредитним договором позичальником не виконані, у зв`язку з чим просило суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 377 793,00 грн. та пеню за обліковою ставкою НБУ в розмірі 1 488 538,38 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором №855-001/07Ф від 05.06.2007 року, суд першої інстанції послався на те, що виходячи із обставин, встановлених рішеннями Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/22440/14-ц від 12 березня 2015 року, у справі № 755/14424/18 від 11 грудня 2018 року, що набрали законної сили, перебіг строку позовної давності за основним зобов`язанням за договором про відкриття кредитної лінії № 855-001/07Ф від 05 червня 2007 року сплинув 11 січня 2014 року. Оскільки строк позовної давності за основною вимогою минув, то позовні вимоги про стягнення заборгованості по сплаті пені за обліковою ставкою НБУ та 3% річних за користування кредитом, не підлягають задоволенню, оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. При цьому, ч.4 вказаної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно за умовами договору й вимогами Цивільного кодексу України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

З досліджених доказів судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим за ним рахується заборгованість, яка станом на 17.07.2019 року становить 766 773,92 доларів США та складається із: кредиту 170 000,00 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту 513 777,65 доларів США, відсотків 20 426,18 доларів США, пені за несвоєчасне погашення відсотків 62 570,09 доларів США.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/22440/14-ц від 12 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 липня 2015 року в позові Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Предметом розгляду в межах вказаної вище цивільної справи було стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 252 209 доларів США 18 центів, з яких: заборгованість по кредиту у розмірі - 170 000,00 доларів США; заборгованість по сплаті процентів у розмірі - 20 426,18 доларів США; по сплаті пені за несвоєчасну сплату кредиту у розмірі - 55 156,00 доларів США; по сплаті пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту в розмірі 6 627,00 доларів США; стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача витрат по сплаті судового збору в сумі 3 654 гривні 00 копійок.

Судами у справі № 755/22440/14-ц було встановлено, що строк виконання зобов`язань за договором про відкриття кредитної лінії № 855-001/07Ф від 05 червня 2007 року настав 05 червня 2010 року. Суд вважає підставним застосування в межах даного спору строку позовної давності, про застосування якого заявлено представником відповідачів, оскільки строк виконання зобов`язання за кредитним договором настав 05 червня 2010 року, остання сплата заборгованості за відсотками здійснена відповідачем ОСОБА_1 10 січня 2011 року. Відповідно, не отримавши виконання зобов`язань за договором, у позивача виникає право протягом трьох років, у відповідності до вимог ст. 257 ЦК України звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Перебіг позовної давності за вимогами позивача скінчився 06 червня 2013 року. З урахуванням останньої дати сплати позичальником заборгованості за відсотками, перебіг позовної давності скінчився 11 січня 2014 року. В той же час, позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 855-001/07Ф від 05 червня 2007 року лише 26 серпня 2014 року. Оскільки відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності, то у задоволенні позовних вимог банку було відмовлено у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Також рішенням Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/14424/18 від 11 грудня 2018 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії - відмовлено.

Предметом розгляду в межах вказаної цивільної справи № 755/14424/18 було стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 190 426,18 доларів США, пені у розмірі 13 637 552,56 грн.

При розгляді справи № 755/14424/18 судом було встановлено, що АТ «Правекс-Банк» звернувся до суду з позовом поза межами загальних строків позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 10 січня 2011 року; відповідно до пункту 4.3 цього договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив, на 11-й день місяця наступного за місяцем, в якому виник факт прострочки після сплати боржником останнього платежу, тобто, 11 лютого 2011 року. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що право на позов про стягнення несплачених сум за кредитним договором виникло у позивача на 11-й день місяця наступного за місяцем, в якому виник факт прострочки після сплати боржником останнього платежу, проте позивач звернувся до суду з позовом лише 25 вересня 2018 року, тобто зі спливом строку позовної давності, визначеного нормами статті 257 Цивільного кодексу України. З огляду на те, що строк позовної давності за основною вимогою минув, то позовні вимоги про стягнення пені також не підлягають задоволенню.

У даному позові АТ «Правекс-Банк» просило суд стягнути з відповідача 3% річних,визначених ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання за період з 18.09.2016 - 19.09.2019 року в сумі 377 793,00 грн. та пеню за обліковою ставкою НБУ за період з 18.09.2018 року по 19.09.2019 року в розмірі 1 488 538,38 грн.

Відповідач подавав до суду першої інстанції заяву про застосування до вказаних позовних вимог строку позовної давності.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь банку пені за обліковою ставкою НБУ за період з 18.09.2018 року по 19.09.2019 року в розмірі 1 488 538,38 грн. у зв`язку зі спливом строку позовної давності, судом першої інстанції не було враховано наступне.

Згідно ч.ч.1,3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст.551 ЦК України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зробила висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Згідно вимог п. 9.1 кредитного договору сторонами погоджено, що за порушення строків повернення кредиту або погашення чергової частини кредиту згідно графіку зменшення ліміту кредитування та/або внесення відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню за кожний день прострочки в розмірі подвійної відсоткової ставки, вказаної в п. 1.2 даного договору, від суми заборгованості за весь період прострочки.

За умовами п.1.2. договору про відкриття кредитної лінії № 855-001/07Ф від 05 червня 2007 року строк виконання зобов`язання за кредитним договором настав 05 червня 2010 року.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі облікової ставки НБУ, а не у розмірі, визначеному договором та за період з 18.09.2018 року по 19.09.2019 року, тобто, після спливу строку кредитування. На вказане суд першої інстанції уваги не звернув.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги АТ «Правекс-Банк» про стягнення з відповідача пені за обліковою ставкою НБУ за період з 18.09.2018 року по 19.09.2019 року в розмірі 1 488 538,38 грн. є необґрунтованими та суперечать вимогам чинного законодавства й доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) зробила висновок про те, що, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги АТ " Правекс-Банк" про стягнення з відповідача пені з підстав пропуску банком строку позовної давності, оскільки з цих підстав може бути відмовлено у разі встановлення обґрунтованості позовної вимоги. З огляду на те, що нарахування пені після спливу визначеного договором строку кредитування та в розмірі, який не передбачено умовами кредитного договору суперечить вимогам чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні вказаної вимоги за її необґрунтованістю.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги банку про стягнення з відповідача 3% річних за користуванням кредитом за період з 18.09.2016 - 19.09.2019 року в сумі 377 793,00 грн. судом першої інстанції не взято до уваги таке.

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми права, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зміст ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не на штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України і ст. 230 ГК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про відмову в позові з підстави пропуску позовної давності, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Разом із тим, главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто, позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі №918/329/16 та є обов`язковим для врахування при виборі і застосуванні норми права до правовідносин, що є предметом розгляду у даній справі.

Отже, нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, що відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12.

Судом першої інстанції вказані висновки суду касаційної інстанції не були враховані, як і не було враховано, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Сплив позовної давності, як підстави для припинення зобов`язання, норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. Отже, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропуску позовної давності, зобов`язання не припиняється, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

У даній справі відповідачем не заперечується, що грошове зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії № 855-001/07Ф від 05 червня 2007 року ним не виконано.

При цьому, законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.

Зважаючи на викладене, висновок суду першої інстанції про сплив строку позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних у зв`язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу є помилковим, оскільки 3 % річних не є додатковими вимогами до вимог про стягнення заборгованості за кредитом в розумінні ст. 266 ЦК України.

Позивач визначив період для стягнення 3 % річних з 18.09.2016 року по 19.09.2019 року, а з позовом звернувся до суду 01 жовтня 2019 року. З урахування наявної в матеріалах справи заяви відповідача про застосування позовної давності, колегія суддів вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача 3% річних в межах трирічного строку позовної давності, що передував зверненню до суду з позовом, тобто, за період з 01 жовтня 2016 року по 01 жовтня 2019 року.

За правилом ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що задоволенню підлягають вимоги банку про стягнення з відповідача 3% річних за період з 01 жовтня 2016 року по 19 вересня 2019 року.

У стягненні з відповідача на користь позивача 3% річних за період з 18 вересня 2016 року по 30 вересня 2016 року слід відмовити, застосувавши до вказаних вимог наслідки спливу строку позовної давності.

Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 4 193 875,01 грн., помноженого на кількість днів прострочення за період з 01 жовтня 2016 року по 19 вересня 2019 року, що становить 1083 днів, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Таким чином 3 % річних за період з 01 жовтня 2016 року по 19 вересня 2019 року становлять 373 312,33 грн. (4 193 875,01 *1083*3/100/365) й саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача Акціонерного товариства «Правекс-Банк» адвоката Слостіна Андрія Геннадійовича підлягає частковому задоволенню, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову Акціонерного товариства «Правекс-Банк», стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 3 % річних в сумі 373 312,33 грн. та про відмову в задоволенні решти позовних вимог.

Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

В ході розгляду даної справи Акціонерним товариством «Правекс-Банк» було понесено судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції в розмірі 29242,15 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 41992,46 грн. Позовні вимоги та апеляційна скарга банку задоволені частково на загальну суму 373 312,33 грн., що становить 20 % від суми заявлених вимог. З урахуванням розміру задоволених вимог відшкодуванню відповідачкою на користь позивача підлягають судові витрати у загальному розмірі 14246,92 грн.

Отже, з урахуванням вимог ч.13 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Правекс-Банк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору на загальну суму 14246,92 грн.

Керуючись ст.ст. 256,261,266,267, 526,549,551,625,1054 ЦК України, ст.ст. 141,263, 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства «Правекс-Банк» адвоката Слостіна Андрія Геннадійовича задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором №855-001/07Ф від 05.06.2007 року - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Правекс-Банк» (код ЄДРПОУ - 14360920) 3 % річних в сумі 373 312, 33 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Правекс-Банк» (код ЄДРПОУ - 14360920) витрати по сплаті судового збору у розмірі 14 246,92 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення складено 16 жовтня 2020 року.

Головуючий: Судді: