Єдиний унікальний номер 234/2632/17
Номер провадження 22-ц/804/573/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Агєєва О.В., Соломахи Л.І.,

за участю секретаря судового засідання Самойленко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 липня 2017 року у цивільній справі № 234/2632/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка (суддя першої інстанції Карпенко Оксана Миколаївна ), -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Краматорського міського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 24 лютого 2014 року приблизно о 19 год. 10 хв. в темну пору доби, на неосвітленій ділянці 23 км. - 400м автодороги Словянськ - Донецьк в Константинівському районі Донецької області, автомобілем HYUNDAI ACCENT, регістраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , що здійснювала рух з боку м. Краматорську в напрямку м. Дружківка, було скоєно наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який є її чоловіком. Від отриманих травм її чоловік помер на місті. Водій ОСОБА_3 від отриманих травм того ж дня померла в лікарні.

Згідно з постановою старшого слідчого відділу з розслідування ДТП СУ ГУМВС в Донецькій області ОСОБА_5 від 28.04.2014 року, кримінальне провадження за фактом ДТП, внаслідок якої загинув її чоловік, було закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія транспортного засобу складу злочину.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , як власника транспортного засобу HYUNDAI ACCENT, була застрахована у ПрАТ «СК ВУСО» згідно страхового полісу АС/3141483 від 05.07.2013 року.

Відповідно до страхового полісу АС/3141483, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю особи складає 100000 грн. на одного потерпілого.

У добровільному порядку страхова компанія відмовилась відшкодовувати їй спричинену смертю чоловіка шкоду та здійснювати страхові виплати, пославшись на не встановлення вини ОСОБА_3 у вказаній ДТП.

Оскільки автомобілем на час ДТП законно володіла ОСОБА_3 , цивільна відповідальність її, як володільця автомобіля, була застрахована відповідачем - страховою компанією ПАТ «СК ВУСО», тому шкода, заподіяна цим автомобілем, повинна бути відшкодована саме відповідачем.

На момент своєї смерті її чоловік отримував дохід у вигляді пенсії за віком у розмірі 1244,27 грн. на місяць. Вона є пенсіонеркою за віком з 14.08.2007 року. На день смерті чоловіка вони проживали разом, мали спільний бюджет, вели спільне господарство.

Приймаючи до уваги положення ст. 1202 ЦК України, розмір щомісячного платежу в рахунок відшкодування шкоди, у зв`язку з втратою годувальника, повинен становити 622,13 грн. щомісяця і такі щомісячні страхові виплати повинні здійснюватись довічно в межах встановленого страхового ліміту - 100000 грн.

Враховуючи ту обставину, що з моменту смерті її чоловіка, яка сталася 24 лютого 2014 року і до моменту розгляду справи у суді, вона не отримала будь-якого відшкодування у зв`язку з втратою годувальника, вважає за необхідне стягнути зі страхової компанії відповідну суму відшкодування за період часу з моменту смерті годувальника та до моменту розгляду справи в суді, а саме за період з 24.02.2014 року по 24.02.2017 року в розмірі 22396,68 грн. одноразово, виходячи з наступного розрахунку; 622,13 (щомісячний платіж ) х 36 місяців = 22396,68грн. Починаючи з 24.03.2017р. відшкодування шкоди повинно здійснюватись щомісячними платежами - по 622,13 грн. щомісяця в межах встановленого ліміту - 100000 грн.

Враховуючи, що відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, вважає, що в даному випадку підлягає стягненню сума відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника в загальному розмірі 43848 грн. (1218 грн.(мінімальна заробітна плата на день смерті чоловіка) х 36 = 43848 грн.).

Витрати на поховання померлого становили 10295 грн., понесені ці витрати були безпосередньо нею, а тому саме вона має право на їх відшкодування. Витрати на поховання, які підлягають відшкодуванню складаються з сплати ритуальних послуг на суму 1250 грн.. організація похоронів - 2313грн., поминальний обід - 2032,84грн., виготовлення пам`ятника - 4700грн.

Крім того, внаслідок смерті чоловіка їй була завдана величезна моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, які їй довелося пережити і від яких вона досі не можу оговтатись у зв`язку з втратою близької людини. Ця втрата є непоправною для неї, біль від цієї втрати залишиться із нею назавжди, весь її привичний життєвий уклад був зруйнований смертю її чоловіка. Загальний розмір відшкодування моральної шкоди, який може бути стягнутий зі страховика, не повинен перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, а саме не більше ніж 14616 грн.

Позивач просила суд першої інстанції стягнути з відповідача на її користь 43848 грн. в рахунок страхового відшкодування (регламентної виплати) шкоди, спричиненої їй внаслідок втрати годувальника; щомісячні платежі в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої їй внаслідок втрати годувальника в розмірі 622,13 грн. щомісяця протягом часу з березня 2017 року довічно в межах встановленого ліміту та одноразово за період з лютого 2014 р. по лютий 2017 р. - 22396,68 грн.; в рахунок відшкодування витрат на поховання - 10295 грн.; 14616 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 12 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка задоволені частково.

Стягнуто з Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 в рахунок страхового відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок втрати годувальника у розмірі 43848 грн.

Стягнуто з Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок втрати годувальника за період з 23.06.2016 року по 23.02.2017 року одноразово у розмірі 6221,13 грн.

Стягнуто з Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок втрати годувальника, починаючи з 24.03.2017 року щомісячними платежами - по 622,13 грн. щомісяця в межах встановленого ліміту - 100000 грн. з урахуванням сплачених сум.

Стягнуто з Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на поховання у розмірі 8263 грн.

Стягнуто з Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 14616 грн.

Стягнуто з Приватного Акціонерного Товариства Страхова компанія «ВУСО» на користь держави судовий збір по відшкодуванню матеріальної шкоди у розмірі 640 грн. та по відшкодуванню моральної шкоди у розмірі 1600 грн.

Із рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 12 липня 2017 року не погодився відповідач - Приватне Акціонерне Товариство «Страхова компанія «ВУСО» та подав апеляційну скаргу.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 30 серпня 2017 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» задоволено.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 липня 2017 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка відмовлено.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Із рішенням Апеляційного суду Донецької області від 30 серпня 2017 року суду не погодилася позивач - ОСОБА_1 та подала касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 30 серпня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 08 січня 2020 року цивільну справу було прийнято до свого провадження і призначено до розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що із рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 12 липня 2017 року не погоджується, вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене внаслідок невірного, неповного та упередженого з`ясування судом обставин справи та утворених правовідносин, та таким, що підлягає скасуванню внаслідок його невідповідності нормам матеріального та процесуального права.

Відповідач просив апеляційний суд рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ВУСО» відмовити у повному обсязі.

В судове засідання апеляційного суду 26 лютого 2020 року позивач ОСОБА_1 не з`явилася, хоча своєчасно і належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, що підтверджується розпискою (том № 2, а.с. 59).

Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача - Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ВУСО», пояснення представника позивача - адвоката Корольову О.І., обговоривши доводи апеляційної скарги Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ВУСО», колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ВУСО» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до страхового полісу АС/3141483, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , як власника транспортного засобу HYUNDAI ACCENT, була застрахована у ПрАТ «СК ВУСО» 05.07.2013 року. Права та обов`язки страхувальника перейшли до ОСОБА_3 відповідно до статті 20-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у зв`язку з прийняттям автомобіля у власність 08.08.2013 року. Відповідно до страхового полісу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю особи, складає 100000 грн. на одного потерпілого.

Із постанови про закриття кримінального провадження від 28.04.2014 року вбачається, що 24 лютого 2014 року, приблизно о 19 год.10 хв, в темну пору доби, на неосвітленій ділянці 23км.- 400м автодороги Словянськ - Донецьк в Константинівському районі Донецької області автомобілем HYUNDAI ACCENT регістраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , що здійснювала рух з боку м.Краматорську в напрямку м.Дружківка, було скоєно наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який є чоловіком позивачки. Від отриманих травм чоловік позивачки помер на місті. Водій ОСОБА_3 від отриманих травм того ж дня померла в лікарні.

28 квітня 2014 року старший слідчий відділу з розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Донецькій області підполковник міліції ОСОБА_6 розглянувши зібрані матеріали кримінального провадження, за знаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України виніс постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч. 1 ст.284 КПК України за встановленням відсутності в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до відповіді начальника територіального сервісного центру, згідно наявних даних НАІС «Автомобіль» (яка введена в експлуатацію наприкінці 2012 року) та бази даних РІІС «Автомобіль», автомобіль марки HYUNDAI ACCENT, з 03.07.2013 року по 06.08.2013 року був зареєстрований за громадянином ОСОБА_7 (номерний знак НОМЕР_2 ). З 08.08.2013 року по 14.08.2015 року вищевказаний автомобіль був зареєстрований за громадянкою ОСОБА_3 (номерний знак НОМЕР_3 ).

Згідно висновку експерта №28 від 24.02.2014 року, причиною смерті ОСОБА_4 , стала тупа травма тіла, що супроводжувалася множинними переломами кісток скелету, забиттям та розривом внутрішніх органів, ускладнена розвитком гострої крововтрати та шоку.

Згідно свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_4 , ОСОБА_8 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу, ОСОБА_8 є чоловіком ОСОБА_9 ).

Згідно накладної №1516 від 15.10.2016 року, ОСОБА_1 купила пам`ятник гранитний за 4700 грн, ритуальні послуги - 1250 грн, організація похоронів - 2313 грн, поминальний обід - 2032,84 грн.

Пунктом 35.1 статті 35 Закону №1961-ІV передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспорту пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Як вбачається із пункту 36.2 статті 36 вказаного вище Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Як вбачається з відповіді ПАТ СК «ВУСО» на ім`я ОСОБА_1 від 02.06.2016 року, позивачки відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

Пунктом 2.1. ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (із змінами і доповненнями) № 1961-IV передбачено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Статтею 6 вказаного вище Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що: дії останнього були неправомірними; між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Пунктом 7 вказаної вище Постанови передбачено, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватися з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 ЦК, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання (частина третя статті 1193 ЦК).

Відповідно до ч 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що саме протиправні винні дії ОСОБА_8 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП та отриманням останнім травм несумісним з життям, є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять даних про вину потерпілого.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із пункту 27.1 статті 27 Закону № 1961-IV, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до пункту 27.2 статті 27 вказаного вище Закону, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного потерпілого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

За змістом абзаца 1 частини першої та частини другої статті 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Вказане вище узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18 квітня 2018 року № 165/325/17, провадження № 61-11674св18.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції послався на те, що згідно пенсійного посвідчення № 801640, вона отримує пенсію за віком у розмірі 458,78 грн., а ОСОБА_8 отримував пенсію за віком 1244,27 грн.

Але суд першої інстанції не врахував того, що посвідчення ОСОБА_1 № НОМЕР_5 було видано 20.09.2007 року, коли розмір пенсії складав 458,78 грн.

З 2007 року розмір пенсії неодноразово збільшувався і на день смерті ОСОБА_8 позивач отримувала пенсію в розмірі 1111 грн. 72 коп. (том № 1, а.с. 12, том № 2, а.с. 70).

Із довідки Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області № 103-02-25/7 від 18.02.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 за січень 2014 року отримала пенсію в розмірі 1106,97 грн., з лютого 2014 року по грудень 2014 року - 1111,72 грн. (том № 2, а.с. 69-70).

Довідкою Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області № 9208/02 від 29.05.2017 року підтверджується, що розмір пенсії ОСОБА_8 за лютий 2017 року складає 1244,27 грн. (том № 1, а.с. 128).

Утриманці - це особи, які перебувають на повному утриманні іншої особи або одержують від нього допомогу, що є постійним і основним джерелом засобів їхнього існування.

Тобто, ОСОБА_1 не була утриманцем ОСОБА_8 і не має права на одержання регламентної виплати та щомісячних платежів від страхової компанії, а тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 43848 грн., одноразової виплати щомісячних платежів за період з 23 червня 2016 року по 23 лютого 2017 року в розмірі 6221,13 грн. та щомісячних платежів, починаючи з 24 березня 2017 року по 622,13 грн. в межах встановленого ліміту підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення витрат на поховання в розмірі 8263 грн. і відшкодування моральної шкоди в розмірі 14616 грн.

Пунктом 27.3 статті 27 Закону № 1961-ІV передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (1218 грн. х 12 = 14 616,00 грн.).

Як вбачається із пункту 27.4 статті 27 вказаного вище Закону, страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача про відшкодування витрат на поховання.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 6 вказаної вище статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України.

Із матеріалів справи вбачається, що за подання позову до суду першої інстанції необхідно було сплатити судовий збір в розмірі 1405,40 грн., тому пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь держави необхідно сплатити 228,79 грн.

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 1545,94 грн. (том № 1, а.с. 160, 171).

Тоді, відповідачу за рахунок держави необхідно компенсувати судові витрати по сплаті судового збору у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 1083 грн. 84 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 липня 2017 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 43848 грн., одноразової виплати щомісячних платежів за період з 23 червня 2016 року по 23 лютого 2017 року в розмірі 6221,13 грн. та щомісячних платежів, починаючи з 24 березня 2017 року по 622,13 грн. в межах встановленого ліміту скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого - регламентної виплати у сумі 43848 грн., щомісячних платежів внаслідок втрати годувальника, починаючи з 24 лютого 2014 року, відмовити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 липня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 14616 грн. та витрат на поховання в розмірі 8263 грн. залишити без змін.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 липня 2017 року в частині розподілу судових витрат - стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» судових витрат в розмірі 640 грн. та 1600 грн. змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» () на користь держави судовий збір у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі 228 (двісті двадцять вісім) грн. 79 коп.

Компенсувати Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ВУСО» за рахунок держави судові витрати по сплаті судового збору у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 1083 (одна тисяча вісімдесят три) грн. 84 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

Судді:

Повний текст постанови складений 27 лютого 2020 року

Суддя: О.Д.Канурна