ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1114/20 Справа № 201/991/18 Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 серпня 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Соборний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2018 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Соборний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року передано цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Соборний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області про стягнення грошових коштів для розгляду по суті до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Соборний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області про стягнення грошових коштів - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 серпня 2019 року по справі №201/991/18 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 серпня 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 було стягнуто борг за договорами позики від 04 листопада 2013 року, 15 січня 2014 року і 25 березня 2014 року в загальній сумі 168805 грн., а також судові витрати в сумі 1710 грн., а всього 170515 грн., яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року було залишено без змін (а.с. 78-80, 81).

Виконавче провадження, відкрите на виконання виконавчого листа № 201/8668/15-ц, виданого 26 жовтня 2015 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, 03 листопада 2016 року було закінчено у зв`язку з виконанням у повному обсязі, що підтверджується постановою (а.с. 82).

04 листопада 2015 року відповідач отримав від позивача грошові кошти в еквіваленті 6000 доларів США в рахунок погашення боргу ОСОБА_3 перед відповідачем, що підтверджується заявою, зареєстрованою в реєстрі за № 4336 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. (а.с. 77).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних та достатніх доказів того, що 6000 доларів США вона передала відповідачеві в рахунок погашення боргу за розписками від 04.11.2013 року, 15.01.2014 року, 25.03.2014 року, який вже було стягнуто рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/8668/16-ц від 13.10.2015 року.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку відсутністю належних та достатніх доказів, які підтверджують набуття відповідачем майна позивача, а саме грошових коштів в розмірі 6000 доларів США, без достатньої правової підстави.

Доводи апеляційної скарги про те, що до матеріалів справи долучено письмовий доказ з переліком розписок ОСОБА_3 з зазначенням дати розписки та суми отриманих коштів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам та встановленим судом першої інстанції обставинам справи.

Отже, з матеріалів справи та наданих позивачем доказів неможливо встановити за яким саме борговим зобов`язанням ОСОБА_3 04 листопада 2015 року позивачем було погашено борг перед відповідачем в розмірі 6000 доларів США.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не надано.

Отже, з урахуванням вимог та заперечень сторін судом першої інстанції було вірно і об`єктивно з`ясовано обставини справи, а тому будь-яких протиріч між висновками суду про права та взаємовідносини сторін і встановленими судом фактами не вбачається, судом в повному обсязі встановлено і досліджено предмет доказування у даній справі, виходячи з тих доказів, які надавалися сторонами у справі.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскарженій частині - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича