ПОСТАНОВА
Іменем України

30 вересня 2020 року м. Кропивницький

справа № 2-265/10

провадження № 22-ц/4809/1176/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Чельник О.І.,

при секретарі Федоренко Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда у складі судді Бершадської О.В. від 06 вересня 2018 року у справі за поданням державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Улюшева Богдана Валерійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, -

встановив:

У вересні 2018 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Улюшев Богдан Валерійович звернувся до суду із зазначеним поданням, мотивуючи його тим, що у відділі на виконанні знаходиться виконавче провадження №49948309 з виконання виконавчого листа №2-265 виданого 04.05.2012 р. про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 16.07.2008 року в розмірі 325 275,04 грн. та судових витрат в розмірі 1730 грн., а всього - 327 005, 04 грн. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 .

Зазначив, що 14.03.2018, 11.05.2018, 22.06.2018 року на адресу боржника надсилалися виклики та особисто вручалися вимоги щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не з`являвся, про причини неявки виконавця не повідомляв.

Посилаючись на те, що боржник ухиляється від виконання рішення, не вживає заходів щодо його виконання за рахунок належного йому майна та доходів, державний виконавець просив тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов`язань за виконавчим листом № 2-265 виданого 04.05.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором від 16.07.2008 року в розмірі 325 275,04 грн. та судових витрат в розмірі 1730 грн., а всього 327 005,04 грн.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 вересня 2018 року подання державного виконавця задоволено.

Не погодившись з такою ухвалою, скаржник звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні подання державного виконавця. Зокрема вказує, що державним виконавцем не надано доказів його ухилення від виконання рішення суду про стягнення з нього заборгованості.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Кіровоградській області перебуває виконавче провадження № 49948309 з виконання виконавчого листа № 2-265, виданого 04 травня 2012 року Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором від 16 липня 2008 року в розмірі 325 275,04 грн. та судових витрат в розмірі 1730 грн., де боржником є ОСОБА_1 .
Згідно відповіді Державної фіскальної служби України за ОСОБА_1 зареєстровано рахунки у Кіровоградському РУ ПАТ КБ «Приватбанк»; з відповіді Пенсійного фонду України вбачається, що інформації про боржника стосовно отримання ним пенсії та останнє роботи не знайдено.
Відповідь ПАТ КБ «Приватбанк» вказує про відсутність на рахунках боржника коштів для виконання постанови про арешт.
Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна засвідчує відсутність заставного майна зареєстрованого за ОСОБА_1 та наявність арештів від 08.02.2016 року, 24.03.2015 накладених під час попередніх надходжень на виконання цього ж виконавчого документа.
Згідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у приватній власності боржника перебуває квартира за адресою АДРЕСА_1 , згідно договору купівліпродажу №5553 від 16.07.2008 р., а також про наявність іпотеки та заборони на відповідне нерухоме майно зареєстрованих 07.08.2008 р. та 16.07.2008 р.
Згідно відповіді РСЦ МВС України у Кіровоградській області від 14.05.2018 р. транспортні засоби на обліку боржника не перебувають, на підставі довідки ГУ Держпродспоживслужби у Кіровоградській області від 10.05.2018 р. ОСОБА_1 не має зареєстрованої сільськогосподарської техніки.
Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу
інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у
області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 20.02.2009 року.
23.06.2018 року виконавцем було перевірено майновий стан боржника за місцем його реєстрації та підтверджено факт проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою. Ліквідного майна належного боржнику, на яке можливо звернути стягнення, за вказаною адресою не виявлено, втім вручено останньому вимогу від 22.06.2018 року з необхідністю з`явитися до відділу 26.06.2018 р. для вирішення питання стосовно можливості звернення стягнення на належне боржнику нерухоме майно.
Проте, боржник до відділу не з`явився, обов`язок надати декларацію про майновий стан та повідомити причини невиконання рішення вказані у виклику
від 11.05.2018 року, не виконав.
Частиною 1 статті 441 ЦПК України встановлено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.
Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, у процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.
Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань. При цьому паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, або в разі використання паспорта для вчинення злочину, або виявлення у ньому підробки, а також у випадках припинення громадянства України. Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами та консульською службою України.
Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Аналіз перелічених норм законів дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов`язань за рішенням суду.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 р. «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)» означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Особа, яка має невиконані зобов`язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.
Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень суду» від 24 березня 2008 року №261/08 визнано за необхідне вжиття заходів, спрямованих на посилення забезпечення захисту конституційних прав і свобод людини щодо належного виконання рішень судів, підвищення ефективності їх виконання.
Одним із таких засобів може бути тимчасове обмеження особам (боржникам) у праві виїзді за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливе на підставі рішення за поданням державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.
Для прийняття рішення в порядку ст. 441 ЦПК України має бути наявна сукупність обставин та факторів, встановлених державним виконавцем під час виконавчого провадження та підтверджених належними, допустимими та достатніми доказами, які можуть свідчити про намір залишити територію України з метою ухилитися від виконання судового рішення, перешкоджанню його виконанню, тощо.
З наданих суду матеріалів справи вбачається, що боржник дійсно має заборгованість за рішенням суду у розмірі 327 005,04 гривень, умисно ухиляється від виконання судового рішення та не сплачує заборгованість. При цьому державним виконавцем вжито всіх необхідних заходів для ефективного виконання судового рішення, але вони виявились недостатніми.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця.
Також доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції про необхідність застосування судом заходу забезпечення виконання судового рішення передбаченого ст.441 ЦПК України, з огляду на значну суму заборгованості та факт тривалого невиконання рішення суду.
Обмеження переслідує легітимну мету, передбачену у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: обмеження є необхідним в демократичному суспільстві для підтримання публічного порядку (в даному випадку - щодо обов`язковості виконання судового рішення) та з метою захисту прав інших осіб (у даному випадку - прав стягувачів щодо ефективного виконання судових рішень).
Обмеження перебуває у справедливому балансі між правами заявника та публічним інтересом (тобто є пропорційним меті його застосування): тимчасове обмеження заявника у виїзді за межі України не завдасть істотної шкоди майновим і немайновим правам заявника (у тому числі - більшої, аніж шкоди, яка заподіюється стягувачам внаслідок довготривалого невиконання боржником судових рішень) і сприятиме виконанню судових рішень і запобігатиме ухиленню заявника від виконання законних вимог державного виконавця щодо виконання судових рішень, які набрали законної сили.
Таким чином, передбачених ст.376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 вересня 2018 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 12.10.2020

Судді:

О.А.Письменний О.Л.Дуковський О.І. Чельник