Справа № 305/1140/19
Провадження по справі № 2/305/80/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2020. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Марусяк М.О.

секретаря судового засідання Біроваш О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_4

представника третьої особи Ганчак В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , як представника за договором про надання правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7 , Рахівська міська рада Закарпатської області, Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області про визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку, витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння та скасування запису про державну реєстрацію права власності та об`єднаним зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Рахівська міська рада Закарпатської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , яка діє, як представник за договором про надання правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку, витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння та скасування запису про державну реєстрацію права власності.

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_5 , з 07.05.1988 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , який рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 15.05.2018, розірвано. За період перебування у шлюбі, подружжя 20.02.1990, отримало від Рахівської міської ради народних депутатів рішення №14 про дозвіл на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 300 кв.м. Після отримання вказаного дозволу, позивач почав будувати будинок, однак право власності до кінця не оформив. У 2019 році позивач звертався до інженера з інвентаризації нерухомого майна з проханням виготовити технічний паспорт на вказаний житловий будинок. З метою реєстрації будинку, позивач отримав архівний витяг, відповідно до якого, рішенням Рахівської міської ради народних депутатів №14 від 20.02.1990, надано дозвіл на будівництво житлового будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 . Після виготовлення всіх необхідних документів, позивач звертався до Рахівської міської ради із заявою про надання довідки про присвоєння адреси на вказаний будинок, яка необхідна для його реєстрації. Однак, у Рахівській міській раді, позивач дізнався, що довідку про присвоєння адреси на вказаний будинок вже було надано гр. ОСОБА_6 . Після цього, позивач звертався до державного реєстратора із заявою про реєстрацією права власності на 1/2 частини будинку. Однак, останньому стало відомо, що у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на вказаний будинок зареєстроване на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . З інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_6 (яка являється тещею позивача) на підставі довідки, №811 від 19.04.2018, виданої виконавчим комітетом Рахівської міської ради, набула права власності на будинок неправомірно, не маючи при цьому жодних правових підстав на будинок, оскільки забудовником вказаного будинку являється позивач та його колишня дружина, ОСОБА_7 . Вказана довідка про присвоєння адреси №811 та рішення №62 від 09 квітня 1971 року, які були надані ОСОБА_6 під час оформлення права власності), не мають нічого спільного з цим будинком, оскільки ОСОБА_6 являється забудовником зовсім іншого житлового будинку, який розташований поруч зі спірним будинком та який знесений ОСОБА_6 . Остання для реєстрації подала державному реєстратору довідку за №811 від 19.04.2018 про присвоєння адреси та технічний паспорт від 13.04.2018 на житловий будинок, який нібито належить їй. 20.04.2018, державний реєстратор Рахівської міської ради на підставі вище вказаних документів здійснив реєстрацію права власності на житловий будинок за ОСОБА_6 . В подальшому, ОСОБА_6 на підставі посвідченого договору дарування, відчужила житловий будинок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори, здійснила реєстрацію об`єкта нерухомого майна у відповідному реєстрі. Внаслідок незаконних та протиправних дій гр. ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 порушили право позивача на реєстрацію права власності на вказаний будинок. Позивач являється землекористувачем земельної ділянки, площею 300 кв.м., на якій розташований житловий будинок та має намір зареєструвати право власністі на нього. Реєстрація права власності на житловий будинок за відповідачами порушує право позивача на реєстрацію за ним права власності на нерухоме майно. У зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на будинок, позивач позбавлений права повноцінно використовувати своє майно, а саме розпорядження своєю власністю. На підставі наведеного, просила визнати за ОСОБА_5 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, який складається з: літ. А, житловий будинок, площею 144,7 кв.м.; літ. Б - літня кухня; літ. В - сарай; літ. Г - сарай. Скасувати запис про державну реєстрацію права власності на житловий будинок за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, який складається з: літ. А, житловий будинок, площею 144,7 кв.м.; літ. Б - літня кухня; літ. В - сарай; літ. Г - сарай. Стягнути з відповідачів у рівних частинах на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 25.06.2019 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. Залучено до участі у розгляді справи: ОСОБА_7 , Рахівську міську раду Закарпатської області, Рахівську державну нотаріальну контору Закарпатської області, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

19.07.2019, відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву.

У відзиві відповідач ОСОБА_2 не погоджується з правовою та моральною позицією представника позивача, оскільки вона не узгоджується із положеннями цивільного законодавства України, нормами яких врегульовується цивільно-правовий спір та не узгоджується з іншими доказами, якими спростовуються доводи позовної заяви. Позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , ставить перед судом питання, яке фактично не може бути вирішеним судом, оскільки визнання права власності відносно даного нерухомого майна вирішується в порядку позасудового врегулювання спору, шляхом пред`явлення державному реєстратору заяви співвласників, забудовників про реєстрацію права власності на нерухоме новозбудоване майно, Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, яка видається Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області, рішення органу місцевого самоврядування за місцем розташування новозбудованого нерухомого майна про присвоєння поштової адреси тощо, після чого державним реєстратором, в порядку визначеному чинним законодавством вносяться відомості щодо нерухомого майна та видається Витяг із Державного реєстру прав на нерухоме майно. Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивач в порядку та строки визначені чинним законодавством, щодо державної реєстрації новозбудованого майна не звертався до суб`єкта державної реєстрації прав із заявою здійснення такої реєстрації та видачі йому на підставі поданих для розгляду документів відповідного витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно. Таким чином, ставити перед судом питання щодо визначення за позивачем права власності на 1/2 частину об`єкту новозбудованого нерухомого майна із-за недотримання ним процедури, визначеної чинним законодавством, щодо реєстрації прав власності на новозбудоване нерухоме майно, є безпідставним, необгрунтованим та таким, відносно якого порушено процедуру реєстрації прав власності на новостворене нерухоме майно. У зв`язку з наведеними обставинами, вважає за необхідне визнати законною відмову органу місцевого самоврядування щодо присвоєння поштової адреси житлового будинку АДРЕСА_1 , за позивачем ОСОБА_5 , оскільки, подані для цього ним правовстановлюючі документи не являється належними та допустимими доказами, якими би підтверджувалися його доводи та заперечення. Згідно рішення виконавчого комітету Рахівської міської ради Закарпатської області №62 від 09.04.1971 "Про продовження строку будівництва по рішенню №59 від 10.08.1962 Рахівської міської ради депутатів трудящих "Про виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку громадянину ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в АДРЕСА_3 " було продовжено строк будівництва по рішенню №59 від 10.08.1962 Рахівської міської ради депутатів трудящих на будівництво житлового будинку в АДРЕСА_3 , громадянам ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до 01 грудня 1972 року. Даний житловий будинок було збудовано, однак із-за його аварійності поряд розпочато будівництво іншого житлового будинку, який було збудовано ОСОБА_6 у 1988 році, після чого старий житловий будинок демонтовано. Виконавчим комітетом Рахівської міської ради Закарпатської області присвоєно поштову адресу житловому будинку, забудовником якого являється ОСОБА_6 , з присвоєнням номера АДРЕСА_1 . 13 квітня 2018 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_12 виготовлено технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 та виготовлено звіт про оцінку нерухомого майна, вартість якого станом на 03.12.2018 становить 287000 гривень. 24 квітня 2018 року Державним реєстратором Петращуком І.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в цілій частині, на житловий будинок АДРЕСА_1 за власником на праві приватної власності ОСОБА_6 . На підставі договору дарування житлового будинку №2-879 від 22.06.2018, посвідченого нотаріусом Рахівської ДНК Закарпатської області Кицкою М.М., укладеного між ОСОБА_6 , ОСОБА_3 (в особі ОСОБА_13 ) ОСОБА_2 , вона являється власником 1/2 частини спірного житлового будинку. Посилання позивача щодо витребування з чужого незаконного володіння майна в цілій частині на підставі положень ст.388 ЦК України, є безпідставним, оскільки, даруватель ОСОБА_6 на час відчуження спірного майна являлася повноправним його власником, заборони на відчуження такого майна перед нею не існувало, а позивач не являвся власником цього майна, воно не вибувало з його володіння або з володіння від особи, якій би він це майно передавав у таке відповідне володіння. Право власності для позивача може виникнути лише на підставі рішення суду, якщо ним буде доведено факт відмови йому у реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно відповідними установами, організаціями, у повноваження яких входить реєстрація таких прав. Крім того, щодо підтвердження доводів, на які вона посилається, то такими являються також записи у паспорті громадянина України, виданому на ім`я ОСОБА_6 та в будинковій книзі на будинок, що належав ОСОБА_10 , де у відмітках про реєстрацію (прописку) в спірному будинку громадянка, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прописана у житловому будинку АДРЕСА_1 , ще із 12 грудня 1986 року, в той час, коли позивачу рішення про надання дозволу на будівництво житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 було надано лише 20.02.1990. Звертає увагу суду на те, що позивачем до матеріалів справи не додано копії рішення органу місцевого самоврядування про виділення йому в натурі земельної ділянки площею 300 кв.м. для будівництва житлового будинку, однак таке рішення за №59 від 10.08.1962 про виділення земельної ділянки, про виділення земельної ділянки площею 300 кв.м. громадянам ОСОБА_10 та ОСОБА_11 має місце та додається до відзиву. Крім того, додається акт від 25.08.1963 щодо виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянам ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Позивач таких аналогічних документів до суду не додає, що спростовує його доводи, на які він посилається при зверненні до суду. Таким чином, вважає, що позов являється необгрунтованим таким, що не може бути задоволений судом з доводів його безпідставності та недоведеності. На підставі наведеного, просила відмовити у задоволенні позову. Вирішити питання розподілу судових витрат.

У підготовчому засіданні 20.11.2019 представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Рахівська міська рада Закарпатської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення, яку просить об`єднати в одне провадження разом з первісним позовом.

Зустрічну позовну заяву мотивують тим, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вони є власниками житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 . право власності на будинок набуто ними на підставі договору дарування від 22.06.2018, який засвідчений державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори, Кицка М.М . У вказаному будинку зареєстроване місце проживання їх батька, відповідача по справі ОСОБА_5 . Відповідач не є власником чи співвласником будинку. Причиною звернення до суду з позовною заявою стало те, що їх батько вже тривалий час поводиться агресивно та не надає їм змоги проживати у належному їм будинку. Наразі батько вигнав їх з будинку, змінив замки та не пускає їх. Крім того, відповідач безпідставно вчиняє сварки, буває в стані алкогольного сп`яніння, до нього неоднаразово викликалась поліція, що негативно впливає на їх психологічне здоров`я. Неодноразові роз`яснювальні бесіди представниками поліції, які викликались на адресу вказаного будинку, виявились безрезультативними. На прохання переїхати проживати до своєї нової дружини чи батьків, відповідач відмовляється, чим порушує їх право власності, не дає вільно та на власний розсуд розпоряджатись майном. Належний їм житловий будинок має господарські будівлі, одна з яких є "літня кухня", в якій проживає їх бабуся - ОСОБА_6 , яка і подарувала їм належну їй хату та земельну ділянку. Нещодавновідповідач знищив систему водопостачання до вказаної господарської споруди. За наслідками таких протиправних дій, вони зверталися до Рахівської міської ради. Комісією було розглянуто їх заяву та зобов`язано відповідача відновити систему водопостачання, однак жодних дій не вчинив. Вони не можуть забезпечити бабусі спокійну старість, оскільки їх батько всім погрожує і вони його бояться. Жити з ним нема змоги не тільки в одному будинку, а і в одному дворі. На даний час бабуся змушена наймати квартиру та нести у зв`язку з цим додаткові витрати. Крім того, їх мати змушена була розірвати шлюб з батьком, оскільки останній їй постійно погрожував та наносив їй тілесні ушкодження, що підтверджується документами про звернення до правоохоронних органів. Відповідач без їх згоди поселив у належний їм будинок свою нову дружину. Відповідач на їх вимоги про добровільне зняття з реєстрації місця проживання та виселення з будинку, який на праві приватної власності належить їм, відмовляється. Такі дії відповідача порушують їх права, як власників житлового будинку та не дають змоги користуватися будинком та вчиняти будь-які інші юридично значимі дії. На підставі наведеного, просила прийняти зустрічну позовну до розгляду та об`єднати її з первісним позовом. Усунути перешкоди у користуванні майном ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , шляхом визнання ОСОБА_5 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Усунути перешкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у здійснені права власності нерухомим майном, а саме: будинком під АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_5 із будинку під АДРЕСА_1 , без надання йому іншого жилого приміщення. Стягнути з відповідача на користь позивачів сплачений судовий збір.

Крім того, 20.11.2020, третьою особою без самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_7 подано відзив на позовну заяву.

У відзиві третя особа без самостійних вимог, ОСОБА_7 зазначила, що позивачем не надано жодних документів, які б підтверджували, що рішення Рахівської міської ради народних депутатів№14 від 20.02.1990 "Про дозвіл на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 " реалізовано. Також позивач не надає рішення про виділення йому земельної ділянки, на якій він мав право будувати будинок. Фактично, станом на 1990 рік, будинок на земельній ділянці, яка знаходиться в АДРЕСА_4 , було збудовано ОСОБА_6 та її покійним чоловіком ОСОБА_10 . ОСОБА_14 та ОСОБА_10 в серпні 80-тих завершили будівництво літньої кухні, однак таку не використовували, як житловий будинок і вирішили збудувати на належній їм ділянці житловий будинок. Вказаними особами за власні кошти було закуплено всі будівельні матеріали та розпочато будівництво. Спірний житловий будинок збудований з дерева і саме її покійний батько придбав дерево для будівництва будинку. В травні 1988 року, вона одружилася з позивачем і її батьки після завершення будівництва дозволили їм проживати у спірному будину, а самі поселилися у збудованій ними літній кухні, оскільки старий будинок на той час не був придатний до проживання. Те, що її батьки працювали, отримували доходи і могли собі дозволити будівництво житлового будинку, підтверджується копіями трудових книжок. Її колишній чоловік, позивач по справі, на час будівництва будинку ніде не працював та не отримував доходи. На час їхнього одруження, йому був лише 21 рік і жодних заощаджень він не мав та не міг мати. Крім того, позивач до їх одруження служив в армії, відтак не міг мати накопичені кошти для початку будівельних робіт. Фактично будівництвом будинку займались її батьки та їх родина, якщо родичі чоловіка допомагали, то її батьки платили їм кошти за виконані роботи. Не відповідає дійсності, що позивач є землекористувачем земельної ділянки. Фактичним землекористувачем був її батько, а потім стала її мати ОСОБА_14 . Наразі, вона змушена була переїхати з батьківського будинку, оскільки відповідач наніс їй тілесні ушкодження і вона переживаючи за своє життя змушена проживати на орендованій квартирі. Її мати також не може проживати в літній кухні, оскільки позивач постійно чинить перешкоди щодо використання майна. На підставі наведеного просила відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 20.11.2019, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Рахівська міська рада Закарпатської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 , як представника за договором про надання правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7 , Рахівська міська рада Закарпатської області, Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області про визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку, витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння та скасування запису про державну реєстрацію права власності. Викликано в судове засідання свідків: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_5 ; ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_5 ; ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця АДРЕСА_6 ; ОСОБА_19 , мешканця АДРЕСА_7 ; ОСОБА_20 , мешканку АДРЕСА_8 ; ОСОБА_21 , мешканку АДРЕСА_9 .

04.12.2019, представником позивача за первісним позовом ОСОБА_5 , адвокатом Мігалі Іляною Василівною подано відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Рахівська міська рада Закарпатської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення.

У відзиві, адвокат Мігалі І.В. зустрічні позовні вимоги не визнає, вважає їх необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Інформація про те, що ОСОБА_5 погрожував та наносив тілесні ушкодження ОСОБА_7 , спростовується витягом з ЄРДР, оскільки кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу адміністративного правопорушення. З відповіді Рахівського відділення поліції, слідує, що будь-якого адміністративного чи кримінального правопорушення в діях ОСОБА_5 стосовно ОСОБА_7 не виявлено, опитати їх не вдалося, так, як останні знаходяться за межами України на сезонних роботах. Вважає, що позивачі за зустрічним позовом не надали належних та допустимих доказів, що відповідач систематично порушує правила співжиття та що до нього вживалися заходи попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів, що відповідач перешкоджає позивачам у користуванні майном. Співвласником житлового будинку насправді являються ОСОБА_5 та його колишня дружина ОСОБА_7 (житловий будинок являється спільним сумісним майном, набутим подружжям у шлюбі), хоча остання заперечує той факт, а не ОСОБА_14 , яка оформила право власності на будинок та в подальшому подарувала його ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У зв`язку з наведеним, просила відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_5 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Рахівська міська рада Закарпатської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення.

Ухвалою суду від 27.12.2019 задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом, ОСОБА_4 про витребування доказів. Витребувано від Головного управління ПФУ в Закарпатській області, інформацію з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про застраховану особу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований в АДРЕСА_4 , ІПН: НОМЕР_1 , а саме чи сплачував ОСОБА_5 відрахування із заробітної плати з 1988 року по теперішній час, якщо такі відрахування проводились то за який період і які суми сплачувались. Викликано в судове засідання свідків: ОСОБА_22 , мешканця АДРЕСА_10 ; ОСОБА_23 , мешканку АДРЕСА_11 . Оголошено перерву у підготовчому засіданні до 30 січня 2020 року.

Ухвалою суду від 30 січня 2020 року, підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. Викликано в судове засідання свідка, ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканця АДРЕСА_8 .

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 первісний позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві. Зазначила, що її довіритель ОСОБА_5 та третя особа, ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1988 року. За період перебування у шлюбі, ними було отримано дозвіл на будівництво спірного житлового будинку. На підтвердження вказаної обставини нею надано суду рішення виконавчого комітету Рахівської міської ради №14 від 20.02.1990. Під час шлюбу, позивачем та його колишньою дружиною ОСОБА_7 побудовано спірний житловий будинок, у зв`язку з чим такий являється спільним сумісним майном подружжя. Твердження відповідача ОСОБА_14 , що спірний житловий будинок побудований нею та її покійним чоловіком є помилковим, оскільки останні дев`ять років вони не здійснювали будівництво вказаного будинку. На її думку,показами свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_24 доведено, що ОСОБА_5 побудував житловий будинок АДРЕСА_1 . Зокрема свідки ствердили, що ОСОБА_5 їздив на заробітки та допомагав у будівництві житлового будинку. На момент одруження позивача з ОСОБА_7 спірного житлового будинку не було. На підставі наведеного просила первісний позов задовольнити у повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги не визнає з наступних підстав. Її довіритель являєть законним співвласником житлового будинку АДРЕСА_4 . Позивачами за зустрічним позовом не надано жодних належних та допустимих доказів, що її довіритель перешкоджає позивачам у користуванні майном, систематично порушує правила співжиття та що до нього вживалися заходи попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. На підставі наведеного, просила відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник, адвокат Тарчанин Р.С., який також представляє інтереси ОСОБА_14 первісний позов не визнали. Представник відповідачів ОСОБА_4 зазначив, що первісний позов базується виключно на одному доказі - рішенні виконавчого комітету Рахівської міської ради №14 від 20.02.1990 "Про надання дозволу на будівництво добудову індивідуальних житлових будинків надвірних споруд, гаражів, літних кухонь, виготовлення виконавчого креслення, оформлення права власності, введення в експлуатацію" громадянам ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , площею 300 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Просив звернути увагу на покази свідків. Зокрема, ОСОБА_18 зазначив, що живе по АДРЕСА_9 з 1993 року. Коли він прийшов жити туда, спірний будинок уже стояв. Свідок, ОСОБА_17 зазначив, що проживає по АДРЕСА_12 років і коли прийшов проживати, будинок вже стояв. Жоден зі свідків не підтвердив, що житловий будинок АДРЕСА_1 побудували ОСОБА_5 зі своєю дружиною ОСОБА_7 . Поряд з цим, ним надано рішення виконкому Рахівської міської ради №59 від 10 серпня 1962 року "Про виділення земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку", яким виділено в тому числі громадянам ОСОБА_25 та його дружині ОСОБА_26 земельної ділянки площею 300 кв.м. для будівництва двохповерхового двохквартирного індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_3 . Будівництво спірного житлового будинку розпочалося у 80-х роках. Зазначив, що ОСОБА_5 одружився з гр. ОСОБА_27 у 1988 році. На момент одруження позивачу виповнилося 21 рік. До цього часу, ОСОБА_5 служив в армії, звідки повернувся у 1987 році. Беручи до уваги вік позивача на момент спорудження спірного житлового будинку та соціально-економічну ситуацію, яка склалася на кінець 80-х - початок 90-х років вважає, що ОСОБА_5 не мав фінансової можливості побудувати житловий будинок. Крім того, показами свідка, ОСОБА_23 стверджено, що після одруження ОСОБА_5 зі своєю дружиною перейшли проживати у житловий будинок, батьки купили їм меблі. Натомість, у відзиві на позов зазначено ким працювали батьки колишньої дружини позивача, мали відповідні кошти на будівництво житлового будинку. Вважає, що первісна позовна заява надумана і не відповідає показам свідків та матеріалам справи. У зв`язку з наведеним просив відмовити у за довленні первісного позову. Натомість, зустрічну позовну заяву просить задовольнити з підстав наведених у заяві.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_7 , адвокат Ганчак В.І., в судовому засіданні зазначила, що будівництво спірного житлового будинку здійснювалось батьками її довірительки у 80-х роках. У 17 років, її довірителька вийшла заміж і батьки віддали дочці будинок. Звертає увагу, що 90-х роках нівкого не було грошей, на час одруження позивачу був 21 рік. Тому, позивач не мав можливості побудувати спірний житловий будинок. Натомість, батьки ОСОБА_7 офіційно працювали, отримували високі зарплати, крім того, мали деякі заощадження, тому мали можливість побудувати житловий будинок. У зв`язку з наведеним заперечує проти задоволення первісного позову, зустрічні позовні підтримує.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Рахівської міської ради Закарпатської області у судове засідання не з`явився. Перший заступник міського голови, ОСОБА_28 , 19.07.2019 надав через канцелярію суду заяву, в якій просив розглянути справу за наявними документами, за відсутності їх представника. На задоволенні позову не заперечують.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору, Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області у судове засідання не з`явився. Завідуюча Рахівської ДНК, ОСОБА_29 , 19.07.2019 надала через канцелярію суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі.

Свідок ОСОБА_18 , будучи допитаний в судовому засіданні зазначив, що він проживає по АДРЕСА_18 1993 року. Позивач являється його сусідом та другом дитинства. Вважає, що документи на хату зроблено неправдиво. Він не бачив, щоб ОСОБА_5 виганяв відповідачів з будинку. Сусід строїв хату, обробляв земельну ділянку, їздив на заробітки у Латвію в 1988-1989 роках. Теща жила у літній кухні, а він з дружиною у великому будинку. Після розлучення, колишня дружина ОСОБА_5 зі свом сином зробили документи на тещу, а вона подарувала хатк внукові. Внук не доглядає за будинком. На запитання представника третьої особи відповів, що до 1993 року проживав по АДРЕСА_14 . Після того, як він прийшов проживати на вулицю ОСОБА_30 , будинок вже був побудований та був придатний до проживання. Він не знає хто будував будинок. Також не може ствердити, скільки позивач заробляв грошей на заробітках у Латвії.

Свідок ОСОБА_24 пояснив, що він проживає по АДРЕСА_15 . Зазначив, що колись він возив позивачу "шутер" та інші будівельні матеріали. Спочатку вони жили в старій хаті. ОСОБА_5 сам строївся, ходив по заробітках та мав гроші.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що постійно проживає по АДРЕСА_16 , останні шістнадцять років. Зазначив, що позивач сам побудував житловий будинок. ОСОБА_5 їздив на заробітки, будував будинок. Він працював у нього. Будинок побудували у двох позивач та його колишня дружина. Поряд з цим, зазначив, що не пам`ятає в якому саме році побудовано будинок та коли розпочато його будівництво. Також визнав, що з 1988 року по 2002 рік він працював у місті Ужгороді.

Свідок ОСОБА_23 зазначила, що її батьки ОСОБА_14 та ОСОБА_31 самі побудували спірний житловий будинок. У 1967 році вони переїхали з Донецької області у місто Рахів, де проживали дід з бабою. Там була велика кімната, кухня, ванна. Потім мама попросила, щоб батько побудував літню кухню, бо було багато хазяйства. Батько побудував літню кухню. Оскільки хату була стара і дуже сира із шлакоблоків, батьки вирішили побудувати ще один житловий будинок, а стару хату розбили. Батько закупив всі будівельні матеріали: цімент, пісок. На момент одруження її сестри ОСОБА_32 та позивача ОСОБА_5 всі будівельні матеріали вже були закуплені. Їх зять, ОСОБА_33 був молодий, сидів без роботи, потім поїхав на заробітки в Латвію де заробляв мінімальні кошти, які йшли на утримання сім`ї. Після цього він поїхав на заробітки в Росію де отримав департацію. Натомість її батько працював на картонній фабриці, в сільгосптехніці, на турбазі потім на переліску та в ОСОБА_34 будував фінські домики, де отримував непогану заробітну плату. Мама теж все життя працювала. Всі гроші, що вони заробляли вкладалися в будівництво житлового будинку. Батьки хотіли забрати проживати з ОСОБА_35 сестру ОСОБА_36 , щоб вона проживала у вказаному житловому будинку. Однак, беручи до уваги те, що сестра ОСОБА_37 завагітніла, вказаний будинок віддали їй.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , являються власниками на праві спільної часткової власності (по 1/2 частині за кожним) нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Нерухоме майно складається з житлового будинку, загальною площею 144,7 кв.м., літньої кухні та 2 сараїв. Вказана обставина підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №165810175 від 08.05.2019 та втягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №128598364, №128598578 від 22.06.2018.

Право власності на вказане нерухоме майно, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули на підставі договору дарування житлового будинку від 22 червня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Рахівської ДНК, Кицка М.М. , зареєстрованого в реєстрі за №2-879. Згідно вказаного договору ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (по 1/2 частині за кожним) житловий будинок АДРЕСА_17 на земельній ділянці 0,10 га, з кадастровим номером :47:001:0035. До будинку належать літня кухня та два сараї.

В свою чергу, ОСОБА_6 право власності на нерухоме майно набула на підставі довідки №811 виданої 19.04.2018 виконавчим комітетом Рахівської міської ради та технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_4 .

Пред`являючи позов до суду, адвокат Мігалі Іляна Василівна, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_5 посилалася на те, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 побудували за період перебування у шлюбі її довіритель ОСОБА_5 та його колишня дружина ОСОБА_7 . У зв`язку з наведеним вважає, що спірний житловий будинок являється спільним сумісним майном подружжя.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Право спільної сумісної власності, порядок його здійснення та поділу законодавцем визначено також нормами статей 368-369, статті 372 ЦК України, згідно яких спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У відповідності до положень пунктів 23-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, частина 3 статті 368 Цивільного кодексу України, відповідно до частин 2, 3 статті 325 Цивільного кодексу України) можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 та третя особа без самостійних вимог ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, укладеному 07 травня 1988 року у Рахівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис №48.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області №305/489/18 від 15 травня 2018 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_38 розірвано. Рішення суду набуло законної сили 15 червня 2018 року.

На підтвердження тієї обставини, що спірний житловий будинок побудований ОСОБА_5 та ОСОБА_38 за період перебування у шлюбі, представник позивача надає архівний витяг з рішення Рахівської міської ради народних депутатів рішення №14 від 20.02.1990 про надання дозволу ОСОБА_5 та ОСОБА_39 на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 на земельній ділянці, площею 300 кв.м.

Крім того, представником позивача надано технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_6 , виготовлений ФОП ОСОБА_40 . Згідно цього технічного паспорта, житловий будинок побудований у 1991 році.

При розгляді цивільної справи, суд, керується положеннями статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись положеннями статті 89 ЦПК України суд, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегіть встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В силу приписів статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не бере до уваги покази свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_24 ОСОБА_17 , як належний та допустимий доказ того, що спірний житловий будинок, АДРЕСА_1 побудували за період перебування у шлюбі ОСОБА_5 зі своєю дружиною ОСОБА_7 , оскільки вони в період будівництва житлового будинку не проживали по АДРЕСА_1 . Крім того, вказані свідки зазначили, що в той час коли вони прийшли проживати на вулицю ОСОБА_30 , спірний житловий будинок був уже побудований.

Покази свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_24 ОСОБА_17 , спростовані показами свідка ОСОБА_23 та третьої особи ОСОБА_7 , яка заперечує факт побудови спірного житлового будинку нею та її колишнім чоловіком ОСОБА_5 .

Крім того, позивачем та його представником не доведенофінансову можливість позивача побудувати спірний житловий будинок.

З відповіді наданої Головним управлінням ПФУ в Закарпатській області на ухвалу суду про витребування доказів від 27.12.2019 слідує, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 отримав заробітну плату у 2001 році в сумі 372,43 гривні.

Натомість, відповідачами та їх представником доведено, що ОСОБА_14 та її покійний чоловік ОСОБА_10 , у цей період працювали отримували заробітну плату та відповідно мали змогу будувати житловий будинок.

Поряд з цим, відповідачами надано рішення виконкому Рахівської міської ради №59 від 10 серпня 1962 року "Про виділення земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку", яким виділено в тому числі громадянам ОСОБА_10 та його дружині ОСОБА_26 земельної ділянки площею 300 кв.м. для будівництва двохповерхового двохквартирного індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_3 .

Рішенням №62 від 09 квітня 1971 року Рахівської міської ради депутатів трудящих продовжено строк будівництва по рішенню №59 від 10 серпня 1962 року на житловий будинок гр. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

У довідці №811 виданій 19.04.2018 виконавчим комітетом Рахівської міської ради, зазначено, що ОСОБА_6 , являється забудовником житлового будинку АДРЕСА_4 .

З характеристики будинку, господарських будівель та споруд, яка міститься у технічному паспорті наданому ОСОБА_14 , слідує, що будівництво спірного житлового будинку розпочалося у 70-х роках.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували ту обставину, що позивач побудував житловий будинок АДРЕСА_1 (квитанції, накладні, або договори підряду) позивачем та його представником не надано.

У відповідності до положень ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд, прийшов до висновку про відмову у задоволенні первісного позову, у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні первісного позову, судові витрати по сплаті судового збору за первісним позовом у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Що стосується зустрічної позовної заяви, суд прийшов до наступного висновку.

Як уже зазначалося вище, право власності позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_6 (по 1/2 частині за кожним) підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №165810175 від 08.05.2019, втягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №128598364, №128598578 від 22.06.2018 та договором дарування житлового будинку від 22 червня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Рахівської ДНК, Кицка М.М. , зареєстрованого в реєстрі за №2-879.

Відповідно до положень ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.150 Житлового кодексу Української УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житла має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Так, наразі у житловому будинку АДРЕСА_6 , зареєстрований відповідач за зустрічним позовом, ОСОБА_5 , що стверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи.

У зв`язку із реєстрацією відповідача ОСОБА_5 а у належному

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної власності житловому будинку, порушується їх право приватної власності на саме житло, як на власність, так і на право його вільного та безперешкодного використання, володіння та розпорядження за цільовим призначенням.

Згідно статті 116 Житлового кодексу Української УРСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Положеннями ст.157 Житлового кодексу Української УРСР передбачено, що членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, тощо.

Обставини систематичного порушення ОСОБА_5 правил співжиття, а також вжиття щодо нього заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів підтверджені листами Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області №2981 від 16 травня 2018 року, №3091 від 06 травня 2019 року, №6469 від 21 серпня 2019 року та актом обстеження дворогосподарства по АДРЕСА_12 від 22.10.2019.

Відповідно до вказаних листів, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 неодноразово звертався до правоохоронних органів з приводу неправомірної поведінки ОСОБА_5 та порушення ним загально прийнятих правил співжиття, з приводу чого з ним проводились профілактичні бесіди. З наведеного слідує, що поведінка ОСОБА_5 робить неможливим його проживання разом з позивачами за зустрічним позовом в одному житловому будинку.

Отже, аналізуючи покази сторін, дослідивши матеріали зустрічного позову, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , являючись, на даний час, одноосібними власниками житлового будинку АДРЕСА_6 , мають право на власний розсуд розпоряджатися своїм нерухомим майном, поведінка їх батька ОСОБА_5 , який проживає у вказаному житловому будинку, робить неможливим їх спільне проживання.

Узв`язку з наведеним вимоги зустрічної позовної заяви підлягають до задоволення.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_5 слід стягнути на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 768,40 гривень судового збору, сплаченого при зверненні з зустрічним позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , як представника за договором про надання правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7 , Рахівська міська рада Закарпатської області, Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області про визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку, витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння та скасування запису про державну реєстрацію права власності - відмовити.

Витрати по сплаті судового збору за первісним позовом залишити за позивачем.

Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Рахівська міська рада Закарпатської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні майном ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , шляхом визнання ОСОБА_5 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_6 .

Усунути перешкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у здійснені права власності нерухомим майном, а саме: будинком під АДРЕСА_6 , шляхом виселення ОСОБА_5 із будинку під АДРЕСА_6 , без надання йому іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 768,40 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок судового збору.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_6 .

Відповідачі:

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН: НОМЕР_2 , мешканка АДРЕСА_6 ;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН: НОМЕР_3 , мешканець АДРЕСА_6 ;

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ІПН: НОМЕР_4 , мешканка АДРЕСА_6 .

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , мешканка АДРЕСА_6 ;

- Рахівська міська рада Закарпатської області, міцезнаходження: 90600, м. Рахів, вул. Миру, буд.34, Закарпатської області;

- Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області, міцезнаходження: 90600, м. Рахів, вул. Миру, буд.1, Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через Рахівський районний суд Закарпатської області.

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2020 року.

Головуюча: М.О. Марусяк