ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року

м. Харків

Справа № 624/430/18

Провадження № 22-ц/818/2063/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Тичкової О.Ю., Маміної О.В.

учасники справи :

позивач - СФГ «Олександрівське»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом СФГ «Олександрівське» до ОСОБА_1 про повернення безпідставно одержаних грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 29 березня 2019 року, постановлене суддею Нестеренко О.С.,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року СФГ «Олександрівське» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про повернення безпідставно одержаних грошових коштів, відповідно до ст.1212 ЦК України.

В обґрунтування позову зазначив, що між СФГ «Олександрівське» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі від 20.03.2006 року, зареєстрований Харківською філією ДП Центр ДЗК, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.08.2006 року за №11.

Згідно вказаного договору ОСОБА_1 передала в оренду СФГ «Олександрівське» земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,5209 га, кадастровий №:06:001:0130, яка розташована на території Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІV-ХР №059030.

СФГ «Олександрівськ» переплатило ОСОБА_1 орендну плату за 149 днів 2016 року, та за 2017 і 2018 роки повністю.

Згідно з умовами договору оренди землі від 20.03.2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та СФГ Олександрівське, орендна плата за 2016 рік становила - 1675,43 грн. Відповідно за 1 день 2016 року орендна плата складала 4,59 грн., а тому за 149 днів 2016 року ОСОБА_1 було переплачено - 682,07 грн., за 2017 рік орендна плата була сплачена в сумі 1675,43 грн., а за 2018 в сумі 8650,93 грн. Таким чином, загальна сума коштів, безпідставно отриманих ОСОБА_1 від СФГ «Олександрівське» разом складає - 11008,36 грн.

ОСОБА_1 добровільно не повернула СФГ «Олександрівське» суму основного боргу з безпідставно отриманих нею коштів, позивач має право додати до цієї основної суми боргу також нараховані на неї 3% річних і інфляційні втрати за весь період починаючи з 04.08.2016 року і по 24.07.2018 року.

Таким чином, сума заборгованості відповідача, ОСОБА_1 , перед СФГ «Олександрівське» становить 11008 грн. - безпідставно набутих грошових коштів, 654,78 грн. - 3% річних, 2987,57 грн. інфляційних витрат, а всього в сумі 14650,35 грн.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 29 березня 2019 року позов СФГ «Олександрівське» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь СФГ «Олександрівське» безпідставно набуті грошові кошти (борг) у розмірі 11008,00 грн. (одинадцять тисяч вісім грн. 00 коп.), 654,78 грн. (шістсот п`ятдесят чотири грн. 78 коп.) 3% річних, 2987,57 грн. (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят сім грн. 57 коп.) інфляційних витрат, а всього у сумі 14650,35 грн. (чотирнадцять тисяч шістсот п`ятдесят грн. 35 коп.), за наступними банківськими реквізитами: , р/р НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк», смт Кегичівка, МФО 351823. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь СФГ «Олександрівське» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач зазначила, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та неправильним застосуванням мпроцесуального права. Зазначає, що безпідставність позовних вимог СФГ «Олександрівське» полягає у неправильному розрахунку орендної плати за кожний рік використання земельної ділянки ОСОБА_1 . Так, СФГ «Олександрівське» вважає, що орендна плата за використання земельної ділянки ОСОБА_1 на протязі 2011- 2016 років складала фіксовану суму розміром 1647,84 грн при цьому позивач не навів будь-якого обґрунтування саме цієї суми грошових коштів, а суд прийняв цей розмір орендної плати без будь-якого посилання на матеріали справи чи на вимоги чинного законодавства. Так, позивач та суд не взяли до уваги, що згідно п.9 договору між СФГ «Олександрівське» та ОСОБА_1 від 20.03.2006 оренда плата вноситься орендарем у розмірі 1,5 відсотки від нормативної грошової оцінки. При цьому позивач в односторонньому порядку збільшив розмір орендної плати відповідно до Указу Президента від 19.08.2008 року, №725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» СФГ «Олександрівське збільшено розмір орендної плати за оренду землі до 3% з 2009. Позивач та суд залишили поза увагою, що нормативна грошова оцінка це динамічна величина, яка має тенденцію до зростання. Таким чином, орендна плата яка обчислюється у відсотках від нормативної грошової оцінки також зростає. Вказує, що доводи СФГ «Олександрівське» щодо переплати за 149 днів використання земельної ділянки у 2016 році спростовуються тим, що СФГ «Олександрівське» дійсно використовувало земельну ділянку у 2016 році до закінчення свого технологічного циклу (тобто до сбору врожаю соняшника восени 2016 року). СФГ «Олександрівське» не звільнило земельну ділянку безпосередньо 20.03.2016, а ОСОБА_1 виходячи з принципу добросовісності, розумності на справедливості не перешкоджала СФГ «Олександрівське» у зборі врожаю. Таким чином, за період з 2010 - 2016 року, орендна плата за використання земельної ділянки ОСОБА_1 мала скласти б 23 053,17 грн. Тобто будь-яких «безпідставно отриманих коштів» не має. Вказує, що у листах Південної ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області відсутній висновок щодо кількості років, за які ОСОБА_1 отримала грошові кошти, а просто наводиться певна сума грошових коштів. Крім того, позивачем обрано невірний спосіб захисту його, як на думку позивача, порушених прав. Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України ця норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст. 1212 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу з боку позивача не надходив.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Судом встановлено, що 20.03.2006 року між СФГ «Олександрівське» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, зареєстрований Харківською філією ДП Центр ДЗК, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.08.2006 року за №11.

Згідно Вказаного договору ОСОБА_1 передала в оренду СФГ «Олександрівське» земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,5209 га, кадастровий номер::06:001:0130, яка розташована на території Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІV-ХР №059030.

Згідно п.9 вказаного договору оренди землі, орендна плата вноситься орендарем у розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 823,92 грн. за один рік, або сільськогосподарською продукцією за ціною державних закупівельних цін на момент розрахунку.

Згідно Указу Президента від 19.08.2008 року, №725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» СФГ «Олександрівське» збільшено розмір орендної плати за оренду землі до 3% з 2009 року.

У зв`язку з закінченням строку дії вищевказаного договору оренди землі, СФГ «Олександрівське» було направлено на ім`я ОСОБА_1 повідомлення від 06.06.2016 року №38 про поновлення вказаного договору оренди землі на новий строк 10-ти річний строк шляхом укладення додаткової угоди про це.

ОСОБА_1 надіслала повідомлення 13.06.2016 року про відмову від поновлення договору оренди землі.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.09.2016 року №68341634, ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі з ПП «Агропрогрес» 04.08.2016 року.

Відповідно до листа Південної об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Харківській області від 03.01.2017 року №1/10/20-16-13-01, у 2010 році СФГ «Олександрівське» було здійснено виплату орендної плати ОСОБА_1 за 8 років оренди землі по вищевказаному договору за 2010-2017 роки у сумі 13374,30 грн. з урахуванням податку з доходів фізичних осіб (прибуткового податку на дату розрахунку) у розмірі 1975,20 грн. Згідно вказаного листа СФГ «Олександрівське» було виплачено ОСОБА_1 орендну плату за 2010 рік у сумі 1646,00 грн. з урахуванням податку з доходів фізичних осіб у сумі 246,90 грн. За оренду землі за період з 2011 року по 2017 рік СФГ «Олександрівське» було сплачено ОСОБА_1 орендну плату у розмірі 11,728,00 грн. з урахуванням податку з доходів фізичних осіб (прибуткового податку на дату розрахунку) за 7 років оренди землі по вищевказаному договору з 2011 року по 2017 рік. Виплата вищевказаної суми здійснена на підставі видаткового касового ордеру СФГ «Олександрівське» від 26.04.2010 року. Таким чином, орендна плата за один рік за семирічний термін оренди з урахуванням обов`язкових платежів становить: 1675,43 грн. =11728,00 грн.:7 років.

СФГ «Олександрівське» в якості податкового агента був нарахований та сплачений до бюджету з виплаченої орендної плати прибутковий податок у сумі 1297,64 грн. відповідно до листа Південної об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Харківській області від 03.01.2017 року №1/10/20-16-13-01.

Згідно платіжного доручення від 26.04.2011 року №10 СФГ «Олександрівське» було перераховано податок з доходів фізичних осіб у розмірі 1481,40 грн. за орендну плату ОСОБА_1 за 2011-2017 роки.

Відповідно договору оренди землі від 20.03.2006 року, зареєстрованого Харківською філією ДП Центр ДЗК, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.08.2006 року за №11, укладеного між СФГ «Олександрівське та ОСОБА_1 , земельна ділянка знаходилася в оренді СФГ «Олександрівське» до 04.08.2016 року. Строк оренди земельної ділянки по вищевказаному договору за період з 01.01.2016 року по 04.08.2016 року становив 216 днів.

СФГ «Олександрівське» зазначило, що переплатило ОСОБА_1 орендну плату за 149 днів 2016 року, та за 2017 і 2018 роки повністю.

СФГ «Олександрівське» було направлено ОСОБА_1 вимогу від 15.02.2018 року №6 про повернення суми боргу щодо переплати орендної плати у розмірі 13903,94 грн. по вищевказаному договору оренди землі.

На вказану вимогу ОСОБА_1 було надано зустрічну вимогу про повернення боргу від 27.03.2018 року, у сумі 9206,63 грн.

Звертаючись до суду з позовом позивач обґрунтовував позовні вимоги посиланням на положення ст. 1212, 1214 ЦК України. Крім того, позивач вказував, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Як встановлено судом, за оренду землі за період з 2011 року по 2017 рік СФГ «Олександрівське» було сплачено ОСОБА_1 орендну плату у розмірі 11,728,00 грн. з урахуванням податку з доходів фізичних осіб (прибуткового податку на дату розрахунку) за 7 років оренди землі по вищевказаному договору з 2011 року по 2017 рік. Виплата вищевказаної суми здійснена на підставі видаткового касового ордеру СФГ «Олександрівське» від 26.04.2010 року (а.с. 14).

У 2015 році СФГ «Олександрівське» було здійснено виплату орендної плати ОСОБА_1 по вищевказаному договору продукцією на 8650,93 грн. з урахуванням податку з доходів фізичних осіб (прибуткового податку на дату розрахунку).

Як свідчать матеріали справи, договір оренди землі від 20.03.2006 року був укладений строком на 10 років (п. 8 вказаного договору).

13.06.2016 року ОСОБА_1 надіслала повідомлення про відмову від поновлення договору оренди землі.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.09.2016 року №68341634, ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі з ПП «Агропрогрес» 04.08.2016 року.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі змісту частини першої статті 1212 ЦК України отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті лише за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Аналіз статті 1212 ЦК України і змісту цього інституту цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2018 року у справі № 212/3593/16-ц, провадження 61-60св17, від 20 березня 2019 року у справі № 634/727/16-ц, провадження № 61-21749св18).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

Згідно з положеннями частини першої статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні відносини поширюються положення статті 1212 ЦК України.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Як свідчить аналіз матерiалiв даної справи, відповідач набув грошові кошти за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, а саме за існування договірних відносин щодо оренди землі.

Згідно статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до статті 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, платник орендної плати - орендар земельної ділянки, об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

При цьому розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (пункт 288.4 статті 288 ПК України).

Згідно з частиною 5 статті 5 Закону України "Про оцінку земель" для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка.

Крім цього, за змістом статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Аналіз наведених положень ПК України, Закону України "Про оцінку земель" та Закону України "Про оренду землі" дає підстави для висновку, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретного розміру орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначено в договорі оренди. ПК України передбачає порядок визначення орендної плати за землю, а тому саме у договорі оренди визначаються розмір та умови сплати орендної плати.

Доводи відповідача про нарахування орендної плати за спірний період із застосуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель є безпідставним, оскільки між сторонами не укладено додаткову угоду до договору оренди щодо перерахунку орендної плати з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки землі.

Зміна нормативної грошової оцінки внаслідок індексації є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договорів оренди землі його учасниками. Зазначене не тягне автоматичної зміни умов договорів щодо розміру орендної плати.

Аналогічну правову позицію Верховного Суду викладено у постановах від 30.03.2018 у справі № 916/3236/16, від 01.10.2018 у справі № 916/3233/16, від 19.12.2019 у справі № 922/1137/19.

Водночас, згідно п. 10 договору оренди землі від 20.03.2006 року обчислення розміру орендної плати за змелю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Відповідно до положень пункту 289.2 статті 289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, проте механізм їх застосування є різними як за правовим змістом так і за суб`єктами застосування. Зокрема, індексація нормативної грошової оцінки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, із застосуванням певної методики (стаття 289 ПК України). Більше того, різні числові показники індексації нормативної грошової оцінки та індексу споживчих цін за 2016, 2017, 2018 роки підтверджують відмінність цих двох показників.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (абзац 3 статті 21 Закону України "Про оренду землі"). Отже, за загальним правилом індексувати необхідно лише орендну плату, якщо інше не передбачено у договорі оренди. Індексація ж нормативної грошової оцінки має використовуватися, як правило, для визначення розміру земельного податку за відсутності договору оренди земельної ділянки.

Якщо обов`язкова індексація нормативної грошової оцінки не визначена у договорі, то обчислення орендної плати відбувається відповідно до наведеної норми Закону (індексується лише орендна плата).

Відповідно до пункту 10 договору оренди обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, що не враховано позивачем.

Шляхом множення індексу споживчих цін встановлено, що інфляція за 2006 рік становить 11,60%; за 2007 рік - 16, 60%; за 2008 рік - 22,30%; за 2009 рік - 12,30%;, за 2010 рік - 9, 10%;, за 2011 рік - 4, 60%;, за 2012 рік - відсутня; за 2013 рік - 0, 50%; за 2014 рік - 24,90; за 2015 рік - 43,30%; за 2016 рік - 12,40%.

Зазначені обставини не були враховані позивачем, інфляція не взята до уваги при визначенні розміру орендної плати.

Розрахувавши орендну плату із застосуванням індексів інфляцій за період з 2010 року по 2016 рік, колегією суддів не встановлено будь-якої переплати на користь відповідача, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з постановленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 29 березня 2019 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог СФГ «Олександрівське» до ОСОБА_1 про повернення безпідставно одержаних грошових коштів - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК Україниоскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна