Дата документу 19.08.2020
Справа № 334/1793/20
Провадження № 2/334/2436/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Ісакова Д.О.,

при секретарі Бараш Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східне міжрегіональне Управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, в якому просить зняти арешт з нерухомого майна, яке належить йому на праві приватної спільної власності - 5/6 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, що накладений на підставі постанови головного державного виконавця Кохненка Є.С. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області від 30 вересня 2011 року за реєстровим номером обтяження 11670443 та зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східне міжрегіональне Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження у вигляді арешту нерухомого майна з реєстраційним номером 11670443.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду пояснення на позовну заяву, в задоволенні позову просив відмовити.

Вивчивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення тільки у разі скінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної спільної власності 5/6 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Постановою головного державного виконавця Кохненка Є.С. Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) № 251/2 від 30.09.2011 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, яка була винесена в рамках виконавчого провадження №28958059 на підставі виконавчого листа № 2-639/2010 від 18.05.2011 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя.

На звернення адвоката, листом № 3951-6-031 від 03.03.2020 року Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східне міжрегіональне Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повідомив, що постановою державного виконавця 30.09.2011 року було відкрите виконавче провадження №28958059.

26.06.2014 року державним виконавцем, керуючись п.3.ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчої дії) було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчої дії) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення.

Вказана постанова була вмотивована тим, що згідно реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстровано право власності на 5/6 квартири АДРЕСА_2 . Згідно повідомлення від 23.05.2014 року вих. №08/01-2137, складено філією 08 ПП «Нива-В.Ш.», 5/6 квартири АДРЕСА_2 пройшла процедуру примусової реалізації, але не була реалізована у зв`язку із відсутністю купівельного попиту.

26.05.2014 року на адресу стягувачів за зведеним виконавчим провадженням направлено лист щодо залишення за собою нереалізованого майна. Жодних заяв від стягувачів щодо залишення за собою нереалізованого майна у 15-ти денний строк до Відділу не надходило. Таким чином у боржника відсутнє інше рухоме та нерухоме майно на яке не можливо звернути стягнення.

Станом на 03.03.2020 року матеріали виконавчого провадження №28958059 у Відділі не перебувають у зв`язку із їх знищенням за закінченням трирічного строку зберігання матеріалів виконавчого провадження.

Згідно п. 9.9 Порядку, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчої дії) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із ч.3 ст.23 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчої дії) у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

26.06.2014 року було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу.

13.03.2020 року представник позивача звернувся до Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східне міжрегіональне Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про зняття арешту.

Відповіддю від 18.03.2020 року №4570-6-031 Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій обл. Південно-Східне міжрегіональне Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відмовив у знятті арешту.

Матеріали виконавчого провадження №28958059 знищені у зв`язку із закінченням трирічного строку зберігання, виконавчий лист №2-639/2010 від 18.05.2011 року повернутий стягувачу, а строк пред`явлення його до виконання сплив ще у 2015 році.

Згідно із ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчої дії) арешт майн боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Позивач вважає, що подальше збереження арешту майна відносно нього, накладеного в межах виконавчого провадження, матеріали якого на час звернення до суду з цим позовом вже знищені, як архівні, не відповідає меті застосування арешту, а саме: забезпечення реального виконання рішення.

Позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту, він фактично позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України, передбачено що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду.

Нормами ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній редакції встановлено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Частиною 3 даної статті встановлено підстави зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини у відкритому виконавчому провадженні. Згідно ч. 5 ст. 59 даного Закону, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду, тому позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом про зняття арешту з майна, оскільки інший порядок захисту його прав, а ніж судовий - законодавцем не передбачений.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Системний аналіз зазначених положень Закону дає підстави для висновку, що безпосереднє зняття арешту з майна здійснюється за постановою державного виконавця, яка приймається на підставі відповідного рішення суду, а тому, у зв`язку з тим, що станом на час розгляду справи будь-яких відкритих виконавчих проваджень у Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східне міжрегіональне Управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в яких боржником є позивач немає, суд приходить до висновку про те, що усі передбачені законом підстави для існування арешту належного позивачу майна - відсутні, оскільки внаслідок цього він обмежений у здійснені прав власника щодо належного йому майна, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східне міжрегіональне Управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про зняття арешту з майна - задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , що накладений на підставі постанови головного державного виконавця Кохненка Є.С. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області від 30 вересня 2011 року за реєстровим номером обтяження 11670443.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східне міжрегіональне Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження у вигляді арешту нерухомого майна з реєстраційним номером 11670443.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Ісаков Д.О.