РІШЕННЯ

Іменем України

07.10.2020 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Кузь В.Я.

при секретарі Левицькому М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

встановив:

Позивач звернувся в суд з позовною заявою про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 серпня 2018 року близько 07 години 30 хвилин на автодорозі сполученням Київ - Чоп (674 км. + 180 м.) між селами Козьова і Орява Сколівського району Львівської області відбулась дорожньо - транспортна пригода (зіткнення транспортних засобів) за участю автомобілів «Мерседес Бенц - 310» р. н. з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 з автомобілем марки "Вольво" р.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП водій ОСОБА_3 від отриманих травм помер на місці пригоди. За даним фактом 15.08.2018 року слідчим СВ Сколівського ВП Стрийського ГУ НП у Львівській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження № 0000410 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Як встановлено досудовим слідством, ОСОБА_3 , будучи особою, яка керувала транспортним засобом, своїми діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, що спричинило його смерть та значні технічні пошкодження транспортних засобів - учасників пригоди. Враховуючи те, що винуватець ДТП загинув, а водій автомобіля «Вольво» ОСОБА_4 тілесних ушкоджень під час пригоди не отримав, слідчим Савчиним Р. L 31 жовтня 2018 р. прийнято рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди йому, позивачу, як власнику автомобіля «Вольво - Н - 13460» р. н. з. НОМЕР_3 спричинено значну матеріальну шкоду, оскільки автомобіль зазнав значних технічних пошкоджень. Згідно висновку №183 від 14 грудня 2018 року експертного автотоварознавчого дослідження, проведеного судовим експертом Галамаєм Б.І., вартість матеріального збитку становить 520 358 (п`ятсот двадцять тисяч триста п`ятдесять вісім) гривень 84 коп. Вартість послуг експерта - товарознавця становить 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень. Вказує на те, що страховою компанією «Уніка» йому, позивачу, виплачено 100 000 (сто тисяч) гривень. Крім того, просить стягнути моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що немає підстав для визнання його, відповідача, володільцем джерела підчищеної небезпеки у розумінні ст.1187 ЦК України, оскільки джерелом підвищеної небезпеки є не саме майно (автомобіль), а діяльність, пов`язана з його, зокрема, використанням. Отже, відповідальною за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, є особа, яка керує транспортним засобом на відповідній правовій підставі. Сам по собі той факт, що він, відповідач, є власником транспортного засобу і відповідно має право володіння та користування своїм майном, не означає здійснення ним у даному випадку діяльності, яка є джерелом підвищеної небезпеки. На момент ДТП він, відповідач, не здійснював діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не вчиняв протиправних, винних по відношенню до позивача дій, внаслідок яких би позивачу було завдано шкоду.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, повідомив, що ним подано всі докази в обґрунтування позовних вимог, позовні вимоги просить задоволити в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов заперечили, підтримали пояснення, аналогічні викладеним в відзиві на позовну заяву, просять відмовити в задоволенні позовних вимог.

В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового засідання, відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, просить розглянути справу за наявними в матеріалах справи документами.

У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

За ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 31 жовтня 2018 року слідчим Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області капітаном поліції Савчин Р.І. винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000410 від 15.08.2018р., у зв`язку з відсутністю в діях гр. ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Згідно постанови, під час проведення досудового розслідування з`ясовано, що водій ОСОБА_3 , 15.08.2018р., приблизно о 07 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «Mercedes - Benz 310» р.н. НОМЕР_1 та рухаючись ним по автодорозі Київ - Чоп у напрямку до м. Києва, проїжджаючи вказану ділянку дороги в с. Козьова Сколівського району Львівської області, порушив вимоги Розділу 1 п.п.1.2,1.5., Розділу 2 п.2.3 б) д), Розділу 12 п.12.1 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, що призвело до виїзду його автомобіля на смугу зустрічного руху та зіткнення із автомобілем марки «VOLVO» р.н. НОМЕР_2 . Водій ОСОБА_3 загинув на місці ДТП.

В позовній заяві позивач зазначає, що йому спричинено значну матеріальну та моральну шкоду як власнику автомобіля «VOLVO - Н 13460» р.н.з. НОМЕР_3 , яку він просить стягнути з відповідача, ОСОБА_2 , оскільки останній є власником автомобіля «Mercedes - Benz 310» р.н. НОМЕР_1 як джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до абзацу 2 п.4 постанови Пленуму, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, в тому числі, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Таким чином, за загальним правилом обов`язок відшкодувати майнову шкоду покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача

Разом з тим, постановою про закриття кримінального провадження від 31.10.2018р. встановлено, що в момент вчинення ДТП даним автомобілем керував водій ОСОБА_5 , а не відповідач ОСОБА_2 .

Крім того, як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивачем не долучено жодного належного доказу, які б підтверджували те, що відповідач є власником автомобіля «Mercedes - Benz 310» р.н. НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність

причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки позивачем не доведено факту спричинення відповідачем матеріальної шкоди, суд не знаходить законних та обґрунтованих підстав стягнення з відповідача матеріальної шкоди, відтак відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи відсутні будь - які дані, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позивачем вимог до відповідача. Клопотання про заміну неналежного відповідача чи залучення третіх осіб позивачем не заявлялись.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3,10,12, 81, 89, 141, 259, 263 - 265, 352, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - відмовити за недоведеністю такого.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд, що ухвалив рішення протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;).

Суддя В. Кузь