КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

16 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Савченка С.І., розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30 червня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Не погодившись із ухвалою суду про відкриття провадження, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду 12 серпня 2020 року. В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 червня 2020 року про відкриття провадження скасувати. Зазначає, що даною ухвалою відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, проте справа не може розглядатися у порядку спрощеного позовного провадження, зважаючи на її складність та необхідність у доведенні багатьох обставин, а також допиту свідків в суді.

Дослідивши матеріали справи, Київський апеляційний суд прийшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 з наступних підстав.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Вказаним законом із ч.1 ст.353 ЦПК України виключено п.8, який передбачав можливість оскарження в апеляційному порядку окремо від судового рішення ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності.

Отже, після 08 лютого 2020 року цивільний процесуальний закон не передбачає можливість учасника справи оскаржити окремо від судового рішення ухвалу суду першоїінстанції про відкриття провадження у справі.

Встановлено, що апеляційна скарга подана ОСОБА_1 після 08 лютого 2020 року, що у свою чергу унеможливлює оскарження нею окремо від судового рішення ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 30 червня 2020 року.

Згідно приписів ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц, де Об`єднана Палата, усуваючи розбіжності у застосуванні процесуальних норм, зробила висновок, що процедура оскарження судового рішення визначається процесуальним законом, діючим на момент подачі скарги, а не на момент ухвалення рішення. Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (ч.3 с.3 ЦПК України).

Посилання в апеляційній скарзі на неможливість розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, та необхідність забезпечення права скаржника на справедливий суд, як і неможливість його обмеження (ст.55 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) недоречні і не спростовують висновків суду про відсутність у скаржника права на оскарження в апеляційному порядку окремо від судового рішення ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження.

Відхиляючи дані доводи суд звертає увагу на те, що процесуальний закон надає учаснику справи відповідні гарантії з цього приводу. Зокрема, відповідно до п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України розгляд судом в порядку спрощеного позовного провадження справи, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження є обов`язковою (безумовною) підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Отже, скаржниця вправі оскаржити з підстав помилкового розгляду судом справи за правилами спрощеного позовного провадження судове рішення, а не ухвалу про відкриття провадження.

Окрім цього, ст. 277 ЦПК передбачено, що відповідач має право в установленому судом строк подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Проте, з матеріалів справи вбачається, що така заява ОСОБА_1 до суду не подавалася.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції у разі, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Статтею 353 ЦПК України визначений перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, який є вичерпним і не передбачає оскарження ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 червня 2020 рокуна підставі п.4 ч.5 ст.357 ЦПК України.

Керуючись статтями 353, 357 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів- вважати неподаною та повернути скаржнику.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Київського апеляційного суду С.І. Савченко