РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/9636/20

Провадження № 2/638/3981/20

14.09.2020 року року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Подус Г.С.,

при секретарі - Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського ВДВС ХМУЮ про скасування постанови,-

встановив:

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до Шевченківського ВДВС ХМУЮ про скасування постанови, обґрунтовуючи тим, що 31.01.2011 року Дзержинським районним судом було винесено рішення по справі №2-1309/11 про стягнення заборгованості, відповідно до якого з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було стягнено на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 91876,45 грн., судовий збір на загальну суму 505,07 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 30,00 грн. На підставі цього рішення, державним виконавцем Атаманюком П.В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження серії ВП №35053646 від 05.11.2012 року, постанова про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження серії ВП №35053646 від 05.11.2012 року, а також постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження серії ВП №35051747 від 05.11.2012. Однак, ОСОБА_1 зазначив, що виконав всі зобов`язання у встановлені строки та в повному обсязі, а тому заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» не має.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.07.2020 року в спрощеному порядку без повідомлення(виклику) сторін.

Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено.

Відповідно до правил ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.01.2011 року по справі №2-1309/11 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнено солідарно на користь АТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості у розмірі 91876,45 грн., судовий збір на загальну суму 505,07 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 30,00 грн.

Стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листу №2-1309/11 від 25.07.2011 року про стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 91876,46 грн., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження серії ВП №35053646 від 05.11.2012 року.

Згідно із постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження серії ВП №35053646 від 05.11.2012 року, на все майно, що належить ОСОБА_1 , накладено арешт та заборонено здійснювати відчуження.

Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження серії ВП №35051747 від 05.11.2012 року, на все майно, що належить ОСОБА_2 , накладено арешт та заборонено здійснювати відчуження.

ОСОБА_1 , станом на 2014 рік, заборгованості не має, що підтверджується довідкою №1460832 від 05.05.2014 року, виданою АТ КБ «Приватбанк».

Згідно листа Дзержинського ВДВС ХМУЮ №1635/2230 від 18.02.2016 року, 23.12.2013 року державним виконавцем керуючись п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ « Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, копію якого направлено стягувачу разом із оригіналом виконавчого документа та боржнику до відома.

Також зазначено, що станом на 18.02.2016 рок відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 згідно відомостей ЄДРВП не зареєстровано.

Ч.1,2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» вбачається, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Ч.3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначає, у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно із ч.4,5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 ст.319, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Ч.1 ст.321 ЦК України вбачається, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства України, а також те, що відповідачем не було подано відзив, суд приходить до висновку, що постанови серії ВП №35053646 від 05.11.2012 року, серії ВП №35051747 від 05.11.2012 року, серії ВП №35053646 від 05.11.2012 року, підлягають скасуванню.

Враховуючи, що позивач є інвалідом ІІ групи, а тому був звільнений від сплати судового збору, судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 264, 265, 268, ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Шевченківського ВДВС ХМУЮ про скасування постанови задовольнити частково.

Скасувати арешт накладений постановою державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Атаманюка П.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.11.2012 року ( виконавчий лист №2-1309/11 виданий 25.07.2011 року).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя