Справа № 439/1475/18 Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.О.
Провадження № 22-ц/811/3589/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: Представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 вересня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про розірвання шлюбу та поділ майна, що є спільною власністю подружжя.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14 листопада 2013 року вона уклала шлюб з ОСОБА_1 , який зареєстрований відділом РАГС Бродівського РУЮ Львівської області, актовий запис № 216. Від шлюбу у них народилася дочка, ОСОБА_9 . Спільне життя з відповідачем не склалося. У них зовсім протилежні погляди на життя та різні характери, будь-яке взаєморозуміння та довір`я між ними відсутні. Між ними виникають постійні суперечки та сварки. Шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться, вони проживають окремо один від одного. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає неможливим. Тому просить розірвати шлюб. Крім цього, зазначає, що за період шлюбу сторонами спільно було придбано майно, загальна вартість якого складає 360000.00 грн., з якого 1/2 частини належить позивачці на праві спільної сумісної власності. Крім вищевказаного майна, ними спільно набуто готівкові кошти в сумі 15000.00 доларів США, які знаходяться у розпорядженні відповідача, 1/2 з яких повинна належати позивачці. Просила постановити рішення, яким поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділивши їй майно загальна вартість якого в натурі складає 178000.00 гривень, та складається із автомобіля IVECO Daily 4X4 29L9, 2001 року випуску, вартістю 117 00,00 грн., причіп ПГ 02-Б, 2014 року випуску, вартістю 40 000,00 грн., телевізор Kivi 42$, вартістю 10 000 грн., холодильник, вартістю 7000 грн., мікрохвильова піч, вартістю 4000 грн.; виділити їй 1/2 частину готівкових коштів в розмірі 7500 доларів США, що по курсу НБУ становить 210 459,00 гривень. Відповідачу виділити майно загальна вартість якого в натурі становить 182 000 грн., що складається з автомобіля DaewooLublin,1997року випуску, вартістю 75000,00 грн., телевізор SonyBravia32, вартістю 6000 грн., телевізор LG19, вартістю 3000 грн., пральна машина LG, вартістю 10000 грн., духова шафа електрична pyramida, вартістю 7000 грн., варочна поверхня pyramida, вартістю 4000 грн., кухонний гарнітур, вартістю 12 000 грн., морозильна камера Privileq, вартістю 4000 грн., м`яка шкіряна частина, вартістю 26 000 грн., модульна стінка у вітальню, вартістю 8000 грн., шафа-купе, вартістю 12000 грн., кутовий диван, вартістю 7000 грн., кухонний комбайн, вартістю 3000 грн., ковані меблі, вартістю 5000 грн. Виділити відповідачу 1/2 частину готівкових коштів в розмірі 7500 доларів США, що по курсу НБУ становить 210 459 грн.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 16 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 14.11.2003 року відділом РАГС Бродівського РУЮ Львівської області, актовий запис № 216. Після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище ОСОБА_10 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділено:

ОСОБА_3 автомобіль марки IVECO Daily 29L9, 2001року випуску д.н.з. НОМЕР_1 ; причіп ПГ 02-Б, 2014 року випуску; 1/2 частину готівкових коштів в розмірі 7500 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 185 330 гривень 25 копійок.

ОСОБА_1 автомобіль марки Daewoo Lublin,1997 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 ; причіп ПР ПВА-У5, 2008 року випуску д.н.з. НОМЕР_3 ; 1/2 частину готівкових коштів в розмірі 7500 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 185330 гривень 25 копійок.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Мисак В.О., вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Позивачка не надала суду доказів того, що грошові кошти в сумі 15 000 доларів США, які вона просить поділити, набуті ними в результаті спільної праці, натомість відповідач надав суду беззаперечні докази, що вказані готівкові кошти є власністю релігійної громади Української Православної Церкви КПП храму Св. Апп. Петра і Павла у м. Броди. Вважає, що суд, задовольняючи позов про поділ готівкових коштів у сумі 15000 доларів США, не врахував положення ст. 57 Сімейного кодексу України та правову позицію Верховного Суду України, викладену у справі № 6-612 цс15 від 01.07.15 року. Також судом не взято до уваги, що відповідач згідно доручення від 29.09.2018 року, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сторожка Л.М. відчужив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належний йому автомобіль марки IVECO Daily 29L9, 2001 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 та була складена розписка, що за автомобіль ОСОБА_1 отримав грошові кошти, а за дорученням від 09.10.2018 року, виданим приватним нотаріусом Бродівського нотаріального округу Львівської області Кульчицькою-Дашинич В.Д., відчужив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належний йому автомобіль марки Daewoo Lublin,1997 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 та отримав від них грошові кошти, які витратив на потреби сім`ї. З урахуванням наведених обставин апелянт просить скасувати рішення суду в частині виділення готівкових коштів в розмірі 7500 доларів США та виділення ОСОБА_11 автомобіля марки IVECO Daily 29L9, 2001 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Рішення суду в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_3 про розірвання шлюбу представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не оскаржується, а відтак законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення в цій частині вимог судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 листопада 2013 року, який оскаржуваним рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 16.09.2019 року розірвано. Рішення суду в цій частині ОСОБА_1 не оскаржує.

Згідно з положеннями ст. ст. 60, 63, 68 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором.

Тобто, сумісність права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу, презюмується.

Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до роз`яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60,69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Норми СК України у статтях 57,60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який з врахуванням положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, дійшов до обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про поділ майна подружжя, а саме, побутової техніки, меблів, предметів домашньої обстановки та вжитку, оскільки позивачка не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували ті обставини, на які вона посилається як на підставу цих вимог, та на спростування заперечень відповідача, який категорично заперечив щодо придбання під час шлюбу майна, а саме: телевізора Kivi 42$, телевізора Sony Bravia 32, телевізора LG 19, пральної машини LG, духової шафи електричної pyramida, варочної поверхні pyramida, холодильника, кухонного гарнітуру, морозильної камери Privileq, м`якої шкіряної частини, модульної стінки у вітальню, мікрохвильової печі, шафи-купе, кутового дивана, кухонного комбайна, кованих меблів, вказавши, що таких речей вони спільно не купували.

На спростування таких тверджень відповідача, позивачка, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів, рішення суду в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог, позивачкою не оскаржується.

Доводи апелянта про те, що транспортні засоби, зокрема, автомобіль марки Daewoo Lublin, 1997 року випуску, причіп ПГ 02-Б, 2014 року випуску, автомобіль марки IVECO Daily 29L9, 2001 року випуску, причіп ПР ПВА-У5, 2008 року випуску, не були придбані під час шлюбу та за спільні кошти подружжя, спростовується витягом із реєстру щодо транспортних засобів, які відповідно до регіональної бази даних «ДАІ-2000» та Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 26.09.2018 зареєстровані за ОСОБА_1 , а також декларацією за 2018 рік.

Судом першої інстанції та підставі вказаної вище інформації безспірно встановлено, що автомобіль марки Daewoo Lublin, 1997 року випуску зареєстрований за відповідачем 24.03.2016, причіп ПГ 02-Б, 2014 року випуску - 12.03.2015, автомобіль марки IVECO Daily 29L9, 2001 року випуску - 25.07.2017, причіп ПР ПВА-У5, 2008 року випуску - 12.03.2015, тобто, в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, що свідчить про набуття транспортних засобів в період перебування сторін у шлюбі.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині поділу транспортних засобів виходив з того, що відповідач в судовому засіданні погодився на виділення позивачці причіпа ПГ 02-Б, 2014 року випуску, і не довів належними доказами того, що джерелом набуття транспортних засобів не є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та виділяючи ОСОБА_3 автомобіль марки IVECO Daily 29L9, 2001року випуску д.н.з. НОМЕР_1 ; причіп ПГ 02-Б, 2014 року випуску; ОСОБА_1 автомобіль марки Daewoo Lublin,1997 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 ; причіп ПР ПВА-У5, 2008 року випуску д.н.з. НОМЕР_3 , суд виходив з вимог справедливості, рівності та забезпечення розумного балансу інтересів сторін, врахувавши при цьому докази про вартість транспортних засобів, які надані відповідачем та відсутність заперечень стосовно виділення позивачці причіпа ПГ 02-Б, 2014 року випуску, а відповідачу причіпа ПР ПВА-У5, 2008 року випуску.

Так, згідно звіту про оцінку автомобіля марки IVECO Daily 29L9, 2001року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , складеного 29.11.2018 ТзОВ «Кволіті Груп», вартість вказаного автомобіля, власником якого є ОСОБА_1 , станом на 29.11.2018 становить 15 361 грн., а згідно звіту про оцінку автомобіля марки Daewoo Lublin,1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , складеного 29.11.2018 ТзОВ «Кволіті Груп», вартість вказаного автомобіля власником якого є ОСОБА_1 , станом на 29.11.2018 становить 14 499 грн.

Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги надані відповідачем, як доказ відчуження автомобілів марки IVECO Daily 29L9, 2001року випуску та автомобіля марки Daewoo Lublin,1997 року випуску, доручення від 29.09.2018, видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріальнго округу Сторожка Л.М., яким ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 представляти його інтереси в правочині з питань експлуатації, розпорядження (продажу, передачі оренду, тощо) автомобіля марки IVECO Daily 29L9, 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , а також доручення від 09.10.2018, видане приватним нотаріусом Бродівського районного нотаріального округу Львівської області Кульчицькою-Дашинич В.Д., яким ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продати за ціну та на умовах на розсуд уповноважених осіб належний йому автомобіль марки Daewoo Lublin,1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, оформлення договорів доручення не потягло за собою перехід права власності на автомобілі до третіх осіб.

Крім цього, судом на підставі належних та допустимих доказів встановлено, що станом на час розгляду справи в суді відчуження автомобілів не відбулося, такі зареєстровані за ОСОБА_1 на праві власності, доказів на підтвердження придбання транспортних засобів під час шлюбу, але за його особисті кошти, відповідач не надав, а відтак суд дійшов до вірного висновку, що спірні транспортні засоби є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, яке підлягає рівному поділу між подружжям.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовної вимоги ОСОБА_3 про поділ рівних частках готівкових коштів в розмірі 15000.00 доларів США, оскільки до такого висновку суд дійшов на підставі належних та допустимих доказів, а саме, на підставі декларацій ОСОБА_1 за 2016 та 2017 роки, поданих ним, як депутатом Бродівської міської ради, в яких особисто відповідачем вказано в графі грошових активів 15 000 доларів США готівки.

Давши належну оцінку наданій відповідачем копії протоколу №1 загальних зборів членів релігійної громади Української Православної Церкви КПП храму Свв.Апп.Петра і Павла складеного 24.01.2017, показанням допитаних в суді свідків, показання яких суперечливими, суд першої інстанції вірно зазначив, що такі не є належними та допустимими доказами на підтвердження належності коштів в розмірі 15000.00 дол. США релігійній громаді, та вважав безпідставними твердження ОСОБА_1 про те, що готівкові кошти в сумі 1500.00 доларів США, зазначені ним особисто в деклараціях за 2016-2017 роках, є власністю релігійної громади Української Православної Церкви КПП храму Свв . Апп. Петра і Павла м. Броди вул. Львівська, 34.

Оскільки кошти в розмірі 15000.00 дол. США є спільним майном подружжя, у якому частки кожного з подружжя є рівними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про їх поділ в рівних частках по 7500.00 дол. кожному з подружжя.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 27.02.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.