Справа №443/332/18
Провадження №2/443/558/20
19 жовтня 2020 року місто Жидачів
Жидачівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Сливки С.І.,
при секретарі Кушнір М.І.,
за участю представника позивача адвоката Михайлюка Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,
Позивач ОСОБА_3 звернуся до суду із позовом в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на будинковолодіння, яке розташоване у АДРЕСА_1 , що належало ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід позивача ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому частку у колгоспному дворі, який знаходився у АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 та земельну частку (пай). Стверджує, що його бабця ОСОБА_4 на день смерті чоловіка проживала із ним, а тому відповідно до вимог ст.549 ЦК України у редакції від 1964 року вважалася такою, що прийняла спадщину, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.03.2001 року. 13.03.2001 року бабця позивача ОСОБА_4 склала заповіт, відповідно до якого усе належне їй майно після смерті заповіла йому - ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, після смерті якої залишилося спадкове майно - середня земельна частка (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ССП ім.Сагайдачного, розміром 2,76 га, яка належала померлій на підставі сертифіката про право на земельну частку (пай), виданого на ім`я ОСОБА_4 на підставі рішення Жидачівської РДА від 28.10.1996 року, право на середню земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ССП ім. Сагайдачного розміром 1,86 га без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі, яка належала на підставі сертифіката про право на земельну частку (пай), виданого на ім`я ОСОБА_4 , на підставі рішення Жидачівської РДА від 28.10.1996 року та житлового будинку, який розташований у АДРЕСА_1 ). На вказане вище майно він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, однак у видачі такого свідоцтва на вказаний вище житловий будинок йому відмовлено нотаріусом, з огляду на те, що відсутні правовстановлюючі документи. Відтак, він змушений звертатися до суду із вказаним позовом, з метою захисту своїх майнових прав.
Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 03.03.2018 року відкрито провадження у справі.
На підстав розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області Особи В.М. №437 від 11 серпня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2020 року головуючим у справі призначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І.
Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Сливки С.І. від 13 серпня 2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою від 16 вересня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач не подав відзиву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без його участі до суду не надходило.
У зв`язку з цим суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає, що справу можливо слухати у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.
У відповідності до положень ст.ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 , актовий запис №7 (а.с.19).
За життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Чорноострівської сільської ради народних депутатів 13.03.2001 року (а.с. 10 «а»), за яким усе належне їй майно заповіла ОСОБА_1 .
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, серед іншого на будинковолодіння, яке розташоване у АДРЕСА_1 .
Доказами на підтвердження того, що вказане вище нерухоме майно належало ОСОБА_4 є: Витяг з по господарської книги с.Дроховичі, виданого ВК Ходорівської міської ради №862 від 29.09.2017 року, відповідно до якого станом на 30.06.1990 року будинковолодіння на АДРЕСА_1 числиться як «колгоспний двір» за ОСОБА_5 , 1912 року народження та ОСОБА_4 , 1931 року народження (а.с.14); довідка ВК Ходорівської міської ради №866 від 02.10.2017 року про те, що на день смерті ОСОБА_4 у вказаному вище господарстві була прописана та проживала одна; довідка ВК Ходорівської міської ради №269 від 15.05.2018 року про те, що на день смерті ОСОБА_4 у господарстві вказаному вище була прописана одна, проте із нею без реєстрації проживав онук ОСОБА_1 (а.с.30).
Крім того, згідно довідки ВК Ходорівської міської ради №861 від 29.09.2017 року, згідно рішення виконкому Чорноострівської сільської ради від 23.08.1992 року №23 «Про перейменування вулиць в АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 (а.с.16).
Предметом спору у даній справі є будинковолодіння, яке розташоване у АДРЕСА_1 , що належало ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Оскільки, правовідносини з приводу спадкування виникли у лютому 2003 році то відповідно до Перехідних положень ЦК України 2003 року регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.
Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.
Постановою завідувача Жидачівською державною нотаріальною конторою Матусека В.В. від 15.08.2017 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що заходиться на АДРЕСА_1 , що належав померлій і є спадковим майном (а.с.21).
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.
Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).
Відповідно до ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який не одержав свідоцтва про право на майно.
Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Позивач позбавлений можливості вирішити питання оформлення спадщини у позасудовому порядку.
Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінета Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, не передбачено видачу дублікатів свідоцтв про право власності та реєстрація права власності за особою, що втратила правовстановлюючий документ.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою факті в набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових правна нерухоме майно. Згідно з частинами першою, другою статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.
Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з-за відсутності у неї правовстановлюючого документу на нерухоме майно.
Відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно, перешкоджає йому в реалізації спадкових прав, зокрема - оформленню спадщини нотаріусом.
Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на будинковолодіння після смерті ОСОБА_4 , суд, беручи до уваги, що позивач згідно із ст. 549 ЦК УРСР прийняв спадщину у строки, визначені у цій статті та у ч. 1 ст. 1270 ЦК України, вважає що його позовні вимоги щодо визнання за ними в порядку спадкування права на житловий будинок ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд -
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності в порядку спадкування за заповітом на будинковолодіння, яке розташоване у АДРЕСА_1 , що належало ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 19 жовтня 2020 року
Головуючий суддя С.І. Сливка