Номер провадження: 22-ц/813/2635/20
22-ц/813/2634/20
Номер справи місцевого суду: 522/6699/19
Головуючий у першій інстанції Сегеда О.М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Заїкіна А.П., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2019 року про відмову у відкритті провадження, постановлену під головуванням судді Сегеда О.М., -

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Приморського районного суду м. Одеси (в особі голови суду Кічмаренка С.М.), Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про відновлення порушених прав (трудових, пенсійних, особистих, немайнових), скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити певні дії, визнання протизаконним втручання в правосуддя, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року визначено підсудність вказаної цивільної справи - Малиновський районний суд м. Одеси.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2019 року у відкритті провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача, а саме Приморський районний суд м. Одеси відновити усі диски звукозаписів судових процесів по цивільній справі №2-5151/09, по трудовому спору з Одеським портом, які були раніше проведені під головуванням суддів Ярош С.В., Терьохіна С.Є., Івченка В.Б., Тарасова А.В., які є нібито відсутніми за письмовою інформацією суду та визнання факту протизаконного втручання в правосуддя голови Приморського районного суду м. Одеси Кічмаренка С.М. по справам, де стороною чи потерпілим проходив він, ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду про відмову у відкритті провадження, ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, вилучити справу з Малиновського районного суду м. Одеси з направленням до іншого суду, окрім Суворовського районного суду м. Одеси.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 , посилається на те, що ухвала про відмову у відкритті провадження, з посиланням судом на ст. 1174 та 1176 ЦК України, не має відношення до позовних вимог позивача, судом безпідставно та необґрунтовано застосована ст. 186 ч. п. 1 ЦПК України, суд фактично розпорядився правами позивача, внаслідок чого посилався на норми права, які жодним чином не відносяться до позовних вимог ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу, ДП «Одеський морський торговельний порт» зазначає, що ухвала про відмову у відкритті провадження прийнята судом з додержанням норм матеріального та процесуального праваі відповідає фактичним обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Приморського районного суду м. Одеси (в особі голови суду Кічмаренка С.М.), ДП «Одеський морський торговельний порт» про відновлення порушених прав (трудових, пенсійних, особистих, немайнових), стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року була визначена підсудність вказаної цивільної справи та справа за підсудністю надіслана для розгляду до Малиновського районного суду м. Одеси.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом просив: скасувати наказ про припинення трудового договору №99 к з-1 від 19 березня 2019 року, виданий по ДП «Одеський морський торговельний порт» і підписаний в.о. директором порту ОСОБА_2 ; поновити його на роботі в Одеському порту на колишній посаді та виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача ДП «Одеський морський торговельний порт» на його користь компенсацію за моральну шкоду в розмірі три мільйони гривень; зобов`язати відповідача Приморський районний суд м. Одеси відновити усі диски звукозаписів судових процесів по цивільній справі №2-5151/09, по трудовому спору з Одеським портом, які були раніше проведені під головуванням суддів Ярош С.В., Терьохіна С.Є., Івченка В.Б., Тарасова А.В., які є нібито відсутніми за письмовою інформацією суду; визнати факт протизаконного втручання в правосуддя голови Приморського районного суду м. Одеси Кічмаренка С.М. по справам, де стороною чи потерпілим проходив він, ОСОБА_1 .

Тобто, зі змісту позовної заяви судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом за захистом своїх трудових прав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у відкритті провадження в частині позовних вимог до Приморського районного суду м. Одеси (в особі голови суду Кічмаренка С.М.) щодо зобов`язання відповідача, а саме Приморський районний суд м. Одеси відновити усі диски звукозаписів судових процесів по цивільній справі №2-5151/09, по трудовому спору з Одеським портом, які були раніше проведені під головуванням суддів Ярош С.В., Терьохіна С.Є., Івченка В.Б., Тарасова А.В., які є нібито відсутніми за письмовою інформацією суду та визнання факту протизаконного втручання в правосуддя голови Приморського районного суду м. Одеси Кічмаренка С.М. по справам, де стороною чи потерпілим проходив ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з наступного.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно частини 11 статті 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом. Тлумачення норми свідчить, що на законодавчому рівні встановлено імунітет суду і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, по своїй суті, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію спокійно та незалежно.

Європейський суд з прав людини зауважив, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї із справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що, з огляду на обставини тієї справи, таке обмеження було пропорційним (Плахтєєв та Плахтєєва проти України, № 20347/03, § 36, від 12 березня 2009 року).

Висновок про недопустимість суду бути відповідачем у цивільній справі дозволяє зробити і тлумачення статей 1174 і 1176 ЦК України. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 1 березня 2017 року у справі № 6-3139цс16 та Верховним судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2018 року у справі №454/1008/16.

Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 1 березня 2017 року у справі № 6-3139цс16 вказано, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

За ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Тобто, судом вірно встановлено, що у даній справі, між позивачем та судом зазначені правовідносини не виникли.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя. Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України. Відповідно до закону можуть діяти вищі спеціалізовані суди. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

У зв`язку з чим, суд дійшов до правильного висновку, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Враховуючи вищевикладене, судом у відповідності до вимог закону у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Приморського районного суду м. Одеси (в особі голови суду Кічмаренка С.М.) щодо зобов`язання відповідача, а саме Приморський районний суд м. Одеси відновити усі диски звукозаписів судових процесів по цивільній справі №2-5151/09, по трудовому спору з Одеським портом, які були раніше проведені під головуванням суддів Ярош С.В., Терьохіна С.Є., Івченка В.Б., Тарасова А.В., які є нібито відсутніми за письмовою інформацією суду та визнання факту протизаконного втручання в правосуддя голови Приморського районного суду м. Одеси Кічмаренка С.М. по справам, де стороною чи потерпілим проходив він, ОСОБА_1 було відмовлено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Також при дослідженні позовних вимог позивача до Приморського районного суду м. Одеси (в особі голови суду Кічмаренка С.М.) про зобов`язання відповідача Приморський районний суд м. Одеси відновити усі диски звукозаписів судових процесів по цивільній справі №2-5151/09, по трудовому спору з Одеським портом, які були раніше проведені під головуванням суддів Ярош С.В., Терьохіна С.Є., Івченка В.Б., Тарасова А.В., які є нібито відсутніми за письмовою інформацією суду, судом вірно зазначено наступне.

Відповідно до п.п. 3.4 Інструкції про порядок роботи з технічними засобами фіксування судового процесу (судового засідання), затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 вересня 2012 року № 108 після закінчення судового засідання секретар або інший працівник апарату суду: зберігає, роздруковує, підписує Протокол судового засідання та приєднує до справи, створює архівну та робочу копії фонограми, перевіряє якість запису архівної копії фонограми, архівну та робочу копії фонограми долучає до судової справи.

Пунктом 6.1 вказаної Інструкції встановлено, що перед передачею робочої копії фонограми у суди апеляційної інстанції проводиться перевірка компакт-диска.

Статтею 488 ЦПК України передбачено, що відновлення втраченого повністю або частково судового провадження у цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у який провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 490 ЦПК України заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

На підставі викладеного судом на законнихпідставах встановлено, що з вимогами про зобов`язання відповідача Приморський районний суд м. Одеси відновити усі диски звукозаписів судових процесів по цивільній справі №2-5151/09, по трудовому спору з Одеським портом, які були раніше проведені під головуванням суддів Ярош С.В., Терьохіна С.Є., Івченка В.Б., Тарасова А.В., які є нібито відсутніми за письмовою інформацією суду, позивач повинен звернутися до Приморського районного суду м. Одеси в порядку ст. ст. 488, 489 ЦПК України.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ухвала про відмову у відкритті провадження, з посиланням судом на ст. 1174 та 1176 ЦК України, не має відношення до позовних вимог позивача, судом безпідставно та необґрунтовано застосована ст. 186 ч. п. 1 ЦПК України, суд фактично розпорядився правами позивача, внаслідок чого посилався на норми права, які жодним чином не відносяться до позовних вимог ОСОБА_1 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зі змісту позовних вимог судом було вірно встановлено, що позовні вимоги до Приморського районного суду м. Одеси (в особі голови суду Кічмаренка С.М.) щодо зобов`язання відповідача, а саме Приморський районний суд м. Одеси відновити усі диски звукозаписів судових процесів по цивільній справі №2-5151/09, по трудовому спору з Одеським портом, які були раніше проведені під головуванням суддів Ярош С.В., Терьохіна С.Є., Івченка В.Б., Тарасова А.В., які є нібито відсутніми за письмовою інформацією суду та визнання факту протизаконного втручання в правосуддя голови Приморського районного суду м. Одеси Кічмаренка С.М. по справам, де стороною чи потерпілим проходив ОСОБА_1 , так як шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, проте ОСОБА_1 у відповідності до ст. 81 ЦПК України до суду не були надані докази на підтвердження зазначених позовних вимог.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2019 року про відмову у відкритті провадження залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 07 жовтня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ А.П. Заїкін

______________________________________ Т.В. Цюра