ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 вересня 2020 року

м. Харків

справа №645/5489/18

провадження № 22-ц/818/1669/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у порядку ст.369ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2019 року, постановлене під головуванням судді Шарка О.П., -

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів. Після уточнення позовних вимог просила збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 5000 гривень щомісячно.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що судом неповно з`ясовано усі фактичні обставини справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. Крім того, судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про направлення судового доручення для з`ясування місця мешкання та щомісячного доходу відповідача на території республіки Панама, оскільки відповідач не приймає участі у вихованні доньки, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Зростаючи, донька ОСОБА_4 потребує значно більшого догляду та коштів, оскільки зросли ціни на придбання продуктів харчування, одягу та речей першої необхідності, підвищилась ціна на оплату житлово - комунальних послуг. Отже, враховуючи нестабільну економічну ситуацію в країні, вона вимушена витрачати чималі кошти, зокрема, на оплату розвиваючих гуртків, відвідування школи та інше задля забезпечення достойного утримання доньки. З часу винесення рішення Золочівським районним судом Харківської області зріс прожитковий мінімум для дитини і значно зросли ціни, вік дитини зумовлює більші витрати, тому тих коштів, які на даний час сплачує батько недостатньо. Вважає , що відповідач має змогу сплачувати більшу суму аліментів, оскільки він працює за кордоном, однак місце проживання, роботи, та розмір доходів ОСОБА_2 приховує. Зазначає, що заробітна плата усіх хто працює за кордоном значно відрізняється від заробітних плат на території України. Отже, враховуючи, що донька проживає з нею та розмір заробітної плати, яку вона отримує не дозволяє самостійно матеріально на належному рівні забезпечити дитину всім необхідним. Вважає, що оскільки ОСОБА_2 протягом останніх декілька років проживає та працює на території республіки Панама та отримує стабільний достойний дохід то він має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст.367ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для стягнення аліментів у збільшеному розмірі, оскільки позивачем не надано доказів зміни матеріального стану - у відповідача в бік покращення, а у позивача - в бік погіршення, передбачених ст. 192 СК України як підстав для збільшення розміру аліментів.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 17 листопада 2006 року перебували у шлюбі. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 18.05.2007 року з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 04.05.2007 року і до її повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму, установленого на одну дитину.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам, наданого 20.11.2019 року Державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Іваницької А.О., починаючи з квітня 2019 року ОСОБА_2 , сплачуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2400-2500 гривень щомісячно.

Станом на 01.11.2019 року заборгованість по аліментам відсутня, переплата складає 1679 грн. 50 коп.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 180СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Частиною 3 статті 181СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст.182СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст. 182СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 цієї статті).

Статтею 192СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 офіційно не працює, доходи не отримує, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.11.2019 року відсутня, переплата складає 1 679,50 грн.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Отже, вимагаючи зміни розміру аліментів у даному випадку, позивач мала довести факт зміни будь-якої з обставин, зазначеної в ст. 192 СК України.

Належних і допустимих доказів зміни матеріального стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, що є підставою для збільшення розміру аліментів, позивачем суду не надано.

Висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що виховання та утримання доньки потребує додаткових витрат, (харчування, одяг тощо), - не є передбаченою ст. 192 СК України підставою для збільшення розміру аліментів.

Проте у разі наявності потреби та доказів позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на дитину в порядку статті 185 СК України.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,368,375,381,382,383,384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук