Суддя Ізмайлов І. К.
Справа № 644/4061/20
Провадження № 2/644/1480/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
07 жовтня 2020 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Ізмайлова І.К.
секретаря-Зінченко М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 644/4061/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, припинення права користуванням квартирою визнавши особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову зазначив, що йому на праві власності належить 2/3 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , 1/4 зазначеної квартири належить ОСОБА_4 .
На цей час у спірній квартирі зареєстровані він та відповідачка у справі ОСОБА_2 .
З 19 грудня 1998 року по 12 липня 2017 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .
З 2006 року між ним та відповідачкою погіршились відносини, вони не вили сумісного господарства, вже з 2017 року відповідачка стала все рідше з`являтися в квартирі, а після розірвання шлюбу взагалі покинула квартиру.
ОСОБА_2 права власності в квартирі, не мала і не має, а була зареєстрована за зазначеною адресою виключно як член його сім`ї - як дружина.
Де в даний час мешкає ОСОБА_2 йому невідомо, з нею не спілкується та номеру телефону її не має.
Наявність реєстрації ОСОБА_2 в належній йому квартирі суттєво обмежує його права, на ОСОБА_2 , як на зареєстровану особу нараховуються платежі за комунальні послуги, які він вимушений сплачувати, він не може вільно розпоряджатися належною часткою в праві власності на квартири, оскільки постає питання про зареєстрованих осіб і їх право на проживання в даній квартирі, тощо.
Відповідачка вселялась як член сім`ї, дружина, співвласника жилого приміщення і набула право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом
Оскільки встановлено непорушність права власності і на цей час вони спільним побутом не пов`язані, тому її право користування чужим майном підлягає припиненню.
Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю на підставі наявних доказів, а у разі неявки відповідачки просив провести заочний розгляд справи.
Відповідачка ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно, у судове засідання не прибула, причини неявки суду не повідомила.
Третя особа ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, у судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив.
За клопотанням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
06 липня 2020 року ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
04 серпня 2020 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків:
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданим 01 жовтня 2003 р. державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори, посвідченим за реєстром № 2-3637 ОСОБА_1 належить 1/6 частини вищезазначеної квартири.
1/3 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданим 15.03.2004р. державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори, посвідченим за реєстром № 2-5102 належить ОСОБА_4 .
Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 липня 2017 року шлюб укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований 19.12.1998 року відділом реєстрації актів громадського стану Орджонікідзевського райвиконкому, актовий запис № 558 - розірвано. (а.с. 15)
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Департаменту реєстрації Харківської міської ради у квартирі АДРЕСА_1 зарестровані з 01.11.2000 р. ОСОБА_1 та з 07.12.2005 р. ОСОБА_2 (а.с. 29-30)
Отже судом встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані власник частини квартири - позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 , при чому відповідачка зареєстрована у квартирі, виходячи з тверджень позивача викладених у позові, як член сім`ї власника.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Частиною 1 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Докази укладення певної угоди з встановленням спеціального режиму користування квартирою в матеріалах справи відсутні.
Частинами 1, 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Положення глави 32 ЦК України визначають поняття сервітута як права обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язаного з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Відповідачка ОСОБА_2 вселилась у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набула право користуванням чужим майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що позивач є власником квартири, з відповідачем спільним побутом не пов`язаний та відповідач не є членом його сім`ї, а відтак право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.
Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року в справі № 734/387/15-ц, що користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 141, 229, 247, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження належних йому на праві власності 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 шляхом припинення права користування квартирою ОСОБА_2 , визнавши її такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Апеляційна скарга подається відповідно до п.15.5 розділу VІІІ перехідних положень ЦПК України: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвали суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення виготовлено 07.10.2020 року.
Позивач: ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Суддя: І.К. Ізмайлов