Справа № 203/212/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2020 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Казака С.Ю.

при секретарі Биченковій Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи- Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_3 , про визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилався на те, що з 29.11.1997 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою ОСОБА_2 , який було розірвано 19.04.2006 року. Після розірвання шлюбу вони з відповідачкою з 21.12.2006 року продовжили спільно проживати однією сім?єю. Під час спільного проживання шлюб повторно не укладався, в шлюбних відносинах з іншими особами вони не перебували. 20.04.2010 року вони фактично припинили спільне проживання та сімейні відносини. Факт спільного проживання однією сім`єю в період з 21.12.2006 року по 20.04.2010 року встановлений рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20.02.2018 року у справі №200/12595/18. 19.11.2019 року від відповідачки йому стало відомо, що остання 15.06.2007 року в інтересах родини уклала кредитний договір №2007-ПМ-67 з Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк». Посилаючись на те, що він, як чоловік, не надавав згоду відповідачці на укладання кредитного договору, що є значним правочином, позивач просив визнати недійсним кредитний договір №2007-ПМ-67 від 15.06.2007 року.

В судовому засіданні 29.04.2020 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено ОСОБА_3 , який у наданому відзиві на позов просив відмовити в задоволенні останнього в повному обсязі. В обгрунтування заперечень посилався на те, що рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20.02.2018 року у справі №200/12595/18, на яке посилається позивач, не набрало законної сили та на теперішній час оскаржується в апеляційному порядку. Також зазначив, що рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 09.11.2011 року у справі №2-2682/11 було встановлено, що з травня 2006 року ОСОБА_2 , виїхала з квартири, забравши свої речі, її місцезнаходження невідоме. ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4 , матір`ю якого в свідоцтві про народження зазначена ОСОБА_5 . Вказане підтверджує той факт, що після розірвання шлюбу в 2006 році та на момент укладання кредитного договору ОСОБА_2 та ОСОБА_2 разом однією сім?єю не проживали, спільного господарства не вели. А отже згоди ОСОБА_2 на укладання кредитного договору не було потрібно. Згідно кредитного договору №2007-ПМ-67 від 15.06.2007 року ОСОБА_2 було надано кредит в сумі 170000 доларів США з цільовим призначенням придбання основних засобів. Цього ж дня ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна по АДРЕСА_1 . Вказане нерухоме майно в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було передано в іпотеку на підставі договору іпотеки від 15.06.2007 року. Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.11.2015 року у справі №203/7722/14-ц з ОСОБА_2 , було стягнуто заборгованість за кредитним договором №2007-ПМ-67 від 15.06.2007 року. В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 відмовлено. Про наявність цього рішення було відомо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , представники яких приймали участь в судових засіданнях по справі, а за заявою ОСОБА_1 12.03.2015 року по справі призначалась почеркознавча експертиза. Заявивши вимоги про визнання недійсними кредитного договору з підстав його укладання без згоди подружжя, ОСОБА_1 при цьому не оспорював договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15.06.2007 року, придбаного за кредитні кошти. Також у відзиві третя особа посилалась на те, що ОСОБА_1 в позовних заявах та апеляційних скаргах, поданих по різним справам, викладає стосовно недійсності кредитного договору протилежні за своїм змістом підстави: по справі №203/7722/14-ц посилався на те, що ОСОБА_2 кредитний договір в наданій банком редакції не підписувала; по справі №203/212/20 на те, що кредитний договір ОСОБА_1 підписувала, але без згоди ОСОБА_1 ; по справі №2-2682/11 на те, що шлюбні відносини із ОСОБА_2 припинені з травня 2006 року, вона виїхала з квартири, забравши свої речі, її місцезнаходження невідоме; по справі №200/12595/18 на те, що мешкав разом із ОСОБА_2 в період з 21.12.2006 року по 20.04.2010 року. Крім того, ОСОБА_3 посилався на те, що позов має штучний характер, пред`явлений лише до відповідачки ОСОБА_2 , яка безумовно за попередньою домовленістю із позивачем визнає позовні вимоги та метою його подання є визнання в подальшому недійсним договору іпотеки від 15.06.2007 року. При цьому, на виконання рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.11.2015 року у справі №203/7722/14-ц, Центральний ВДВС було звернуто стягнення на іпотечне майно шляхом його реалізації з прилюдних торгів. 04.09.2019 року ДП «Сетам» було проведено торги, переможцем яких став він ( ОСОБА_3 ) та 09.09.2020 року нотаріусом йому було видано свідоцтво про право власності та зареєстровано відповідне право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Будучі обізнаними про відкриття провадження по справі за його позовом, позивач ОСОБА_1 в жодне з призначених судових засідань не з`явився. В наданих клопотаннях просив відкласти судові засідання, що призначались на 20.03.2020 року, 29.04.2020 року та 15.06.2020 року в зв`язку із карантином. Про причини неявки в інші судові засідання не повідомляв.

В судове засідання, призначене на 02.10.2020 року позивач, відповідачка та треті особи повторно не з`явились, про причини своєї неявки не повідомили.

Враховуючи, що справа була призначена до розгляду в спрощеному позовному провадженні та явка сторін обов`язковою судом не визнавалась, їх обізнаність про наявність в провадженні суду розглядаємої справи та достатність часу для вчинення необхідних процесуальних дій, а також повторну неявку сторін та третіх осіб в судове засідання, суд з урахуванням положень ч.4 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу по суті за відсутності сторін, за наявними матеріалами справи та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 29.11.1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 19.04.2006 року.

15.06.2007 року між ОСОБА_2 та Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» було укладено кредитний договір №2007-ПМ-67, відповідно до умов якого позичальнику було видано кредит в сумі 170000 доларів США.

Посилаючись на те, що вказаний кредитний договір відповідачкою було укладено в період проживання однією сім`єю з позивачем, але за відсутності його згоди, останній, у відповідності до ст.65 СК України, ст.ст.203,215 ЦК України, просив визнати кредитний договір недійсним.

Згідно ч.ч.1,2 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Положеннями ст.65 СК України визначені правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо.

Поряд з цим для укладення кредитного договору (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя. До того як кредитодавець надасть кошти позичальникові (дружині або чоловікові) в останнього не виникає права власності на це майно, воно виникає лише після одержання грошових коштів. Таким чином, той з подружжя, хто укладає кредитний договір, як позичальник) не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин.

Крім того, суд враховує, що відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Таким чином, оскільки на момент укладання кредитного договору між банком та ОСОБА_2 , остання не перебувала в зареєстрованому шлюбі із позивачем та не розпоряджалась спільним майном подружжя, суд вважає безпідставними заявлені позивачем позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним на підставі ст.65 СК України та ст.ст.203,215 ЦК України, як укладеного без його згоди.

Окрім цього, суд враховує, що враховуючи підстави та предмет заявлених позовних вимог, належним співвідповідачем у справі позивачу слід було залучити Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», як сторону оспорюваного кредитного договору.

Однак, позивачем позов було пред`явлено лише до відповідачки ОСОБА_2 , з залученням банку в якості третьої особи. При цьому, в подальшому та до початку першого судового засідання по справі, позивач у відповідності до положень ст.51 ЦПК України відповідних клопотань про залучення банківської установи в якості співвідповідача по справі не заявляв.

В зв`язку з цим, в задоволенні позову також слід відмовити, як предявленого не до всіх належних відповідачів.

Оскільки позивача, як учасника бойових дій в силу п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору та враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати по справі підлягають компенсації за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.21,65 СК України, ст.ст.203,215 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10-13,43,44,76-81,141,223,247,258,259,263-268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи- Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_3 , про визнання кредитного договору недійсним відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 02 жовтня 2020 року.

Суддя С.Ю.Казак