Головуючий у І інстанції Фролова І.В.
Провадження №22-ц/824/7793/2020 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Поливач Л.Д., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування наземних транспортних засобів,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернулася до суду з вказаним позовом та просила про його задоволення, посилаючись на те, що 19 березня 2018 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ТОВ «Стилвейл» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АЗ-176/000/180000070 від 19 березня 2018 року, предметом страхування за яким виступали майнові інтереси ТОВ «Стилвейл», пов`язані з володінням, експлуатацією і розпорядженням транспортним засобом «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1 , від страхових ризиків.

12 квітня 2018 року в м. Києві на вул. Краснодарська сталася дорожньо-транспортна пригода - зіткнення двох транспортних засобів: автомобіля «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до рахунку-фактури вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 73 135,16 грн.

Оскільки автомобіль «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був застрахований в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на випадок його пошкодження внаслідок ДТП на підставі договору страхування наземних транспортних засобів (автокаско), згідно з правилами добровільного страхування засобів наземного транспорту, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виплатило власнику транспортного засобу страхове відшкодування в розмірі фактично завданих збитків з вирахуванням безумовної франшизи, а саме - 67 485,79 грн.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування на користь ТОВ «Стилвейл» до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» перейшло право зворотної вимоги, яке ТОВ «Стилвейл» має до особи, відповідальної за завдані збитки, якою згідно постанови Київського апеляційного суду по справі № 761/15452/18 від 26 жовтня 2018 року є ОСОБА_1 .

На момент ДТП у відповідача був відсутній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в зв`язку із чим саме відповідач ОСОБА_1 має відшкодувати завдані з її вини збитки.

Враховуючи викладене, позивач на підставі ст. 993 ЦК України просив стягнути з відповідача, як винуватця ДТП, внаслідок якої було пошкоджено застрахований автомобіль, на свою користь суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 67 485,79 грн., а також понесені по справі судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 1 921 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 6 700 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» суму в розмірі 67 485,79 грн., судовий збір в розмірі 1 921 грн. та 6 700 грн. витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову. Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилалась на те, що вона не погоджується з розміром збитків, визначеним позивачем та прийнятим до уваги судом при ухваленні рішення, вважаючи його необґрунтовано завищеним. Крім того, посилалась на безпідставну відмову суду у задоволенні її клопотання про призначення по справі судової автотехнічної експертизи, наслідком чого стало неповне з`ясування судом обставин справи в частині встановлення можливого причинно-наслідкового зв`язку між діями водія автомобіля «Toyota» ОСОБА_2 та настанням дорожньо-транспортної пригоди. На думку відповідачки, судом безпідставно залишено поза увагою факт порушення правил дорожнього руху ОСОБА_2 , відносно якого не складався протокол про порушення ПДР, що унеможливило встановлення його вини у ДТП в судовому порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Юхименко С.Ю., заперечив проти задоволення скарги та просив залишити рішення суду без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (67 485 грн. 79 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 квітня 2018 року о 15 год. 47 хв. ОСОБА_1 в м. Києві по вул. Краснодарській, 43/8 на перехресті з вул. Саратівською, керуючи автомобілем «Mitsubishi», державний номерний знак, НОМЕР_2 , не зайняла відповідне крайнє положення та перед початком руху не впевнилася у безпечності та скоїла зіткнення з автомобілем «Toyota», державний номерний знак, НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , що рухався по вул. Краснодарській та здійснив поворот ліворуч, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів.

Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем «Mitsubishi», державний номерний знак, НОМЕР_2 , що підтверджується постановою Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2018 року, якою було скасовано постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року та визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України, із закриттям провадження у справі у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП (а.с.30-33).

Відповідно до рахунку-фактури № СМУ00010465 від 20 квітня 2018 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota», державний номерний знак, НОМЕР_1 , складає 73 135,16 грн. (а.с.25-26).

Оскільки автомобіль «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був застрахований в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на випадок його пошкодження внаслідок ДТП, на підставі договору страхування наземних транспортних засобів (Автокаско) № АЗ-176/000/180000070 від 19 березня 2018 року (а.с.11-17), згідно з правилами добровільного страхування засобів наземного транспорту ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виплатило власнику транспортного засобу страхове відшкодування в розмірі фактично завданих збитків з вирахуванням безумовної франшизи, а саме - 67 485,79 грн. (а.с.7-8).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За загальним правилом, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП.

Положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Враховуючи те, що позивач виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, до нього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану страхувальнику шкоду.

При цьому, зважаючи на те, що відповідальною у завданні страхувальнику шкоди є відповідач ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якої на момент ДТП не була застрахована, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про стягнення виплаченого позивачем страхового відшкодування саме з відповідача, як з особи, відповідальної за завдану шкоду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. При цьому, апелянт, обґрунтовуючи свої доводи, посилається на необґрунтовану відмову суду першої інстанції у призначенні автотехнічної експертизи у справі для визначення ступеня вини іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди та автотоварознавчої експертизи для визначення розміру завданих збитків.

Разом з тим, вищевказані доводи апеляційної скарги відповідача законності та обґрунтованості висновків суду не спростовують, оскільки експертиза призначається судом за умов, визначених ч. 1 ст. 103 ЦПК України, при цьому відповідачем суду не було надано достатніх доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у визначеному позивачем та підтвердженому належними та допустимими доказами розмірі матеріальних збитків та встановленої судовим рішенням вини відповідача у вчиненні ДТП. Необґрунтованими є і доводи апелянта про завищеність розміру ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля «Toyota», оскільки на їх підтвердження суду не надано жодних доказів. Крім того, в разі незгоди із визначеним позивачем розміром матеріальних збитків, відповідач не була позбавлена можливості надати суду висновок експерта, складений на її замовлення, як про це зазначено у ч. 1 ст. 106 ЦПК України. Також, колегія суддів зауважує, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить клопотання про призначення по справі автотехнічної та автотоварозначої експертиз, що позбавляє апеляційний суд можливості вирішити питання про необхідність їх призначення у даній справі, зважаючи на те, що законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя доповідач:

Судді: