Справа № 559/2110/20
Номер провадження 2-з/559/9/2020
У Х В А Л А

12 жовтня 2020 року м. Дубно Рівненської області

Суддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Ралець Р.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

До Дубенського міськрайонного суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до його пред`явлення. Просить вжити заходів щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок в АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу від 20.06.1989 року її дочка ОСОБА_3 (прізвище на ОСОБА_4 23.11.1991 змінено у звязку з одруженням) придбала у ОСОБА_5 , жительки с. Варковичі Дубнівського району, яка діяла на підставі рішення зборів уповноважених колгоспу ім. Паризької комуни №2 від 26.05.1989, у власність житловий будинок з надвірними будівлями в с. Зелений Гай Дубенського району Рівненської області і розташований на земельній ділянці, закріпленій за колгоспом ім. Паризької комуни.

Вказаний договір посвідчений 27.06.1989 секретарем виконавчого комітету Варковицької сільської ради народних депутатів Дубнівського району Рівненської області та зареєстрований у виконкомі Варковицької сільської ради народних депутатів за місцем знаходження цього будинку за АДРЕСА_2 .

Рішенням виконкому Варковицької сільської ради від 18.11.1997 ОСОБА_3 надано дозвіл на перебудову старого будинку в АДРЕСА_1 на новий будинок на старому місці.

У подальшому ОСОБА_3 розробила Генеральний план забудови земельної ділянки індивідуального будівництва, виготовляла документи по проведенню світла до будинку.

Вказаний будинок заявниця будувала з чоловіком та сім`єю дочки. Він будувався упродовж багатьох років за спільні кошти та спільною працею.

Між ними була домовленість, що після завершення будівництва кожен матиме частку у вказаному будинку. Крім того, заявниця з чоловіком почали проживати у вказаному будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік ОСОБА_6 . Після його смерті, поряд з іншими документами, які необхідні були при оформленні спадщини, знайшли наступні документи: копію виписки з протоколу сесії Варковицької сільської ради від 17.03.1998, відповідно до якого сесія сільської ради, на підставі заяви ОСОБА_3 , надала дозвіл ОСОБА_3 подарувати незавершене будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1 - А громадянину ОСОБА_2 (своєму брату), а останній прийняв в дар вказане будівництво; копію Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 15.10.1999 на підставі рішення виконкому Варковицької сільської ради від 05.10.1999, в якому зазначено, що будинок по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 . На вказаному правовстановлюючому документі директором Державного комунального малого підприємства „АРХІТЕКТОР Л.Ф. Мосійчуком 01.11.1999 року зроблено відповідний реєстраційний напис в реєстрову книгу №1 за реєстровим №55-55; копію Державного акту на право приватної власності на землю на ОСОБА_2 .

На даний час право власності на будинок зареєстроване за її сином ОСОБА_2 . А тому, необхідно вжити заходів забезпечення позову, а саме - накласти арешт на вказаний будинок, оскільки є людиною похилого віку (77 років), іншого житла немає, відповідач змушує її покинути житло, зазначаючи, що воно лише його.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову зумовлена тим, що на даний час існує реальна можливість відчуження майбутнім відповідачем спірного будинку, і невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому у разі його прийняття на користь заявниці.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову та матеріалами справи, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

З матеріалів заяви про забезпечення позову вбачається, що предметом спору є житловий будинок в АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 .

Статтею 41 Конституції України встановлено - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справах "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Аналізуючи зміст заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, водночас, вжиття заходів забезпечення позову, які просить заявниця, призведе до втручання у право власності відповідача, порушить баланс інтересів сторін.

Заявником не надано доказів в обґрунтування забезпечення позову, єдиним долученим доказом, яким обґрунтовує свої вимоги є витяг про реєстрацію речових прав за ОСОБА_2 , хоча саме по собі право власності особи та наявність у майбутньому майнового спору не є підставою для накладення арешту. Свої права на спірне майно нічим не підтверджено, не долучено відомостей про зареєстроване чи фактичне місце проживання заявниці та докази на підтвердження створення перешкод у користуванні майном. З врахуванням наведеного, а також беручи до уваги співмірність заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що вимога про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно не підлягає задоволенню.

Відповідно ч. 6 ст.153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153, 260, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладенні арешту на житловий будинок в АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р.В.Ралець